[17] OxM BERGGRUNDENS INVERKAN PÅ SKOGSMARKEN 121 



kalk), vilket som bekant utövar ett kraftigt inflytande såväl på jordmän 

 som vegetation. Kalciumkarbonatet vittrar nämligen lättare än markens 

 övriga kalkmineral; det går ganska lätt i lösning vid beröring med 

 kolsyrehaltigt vatten. Medan de andra markmineralen huvudsakligen 

 lösas i markens övre lager under inflytande av humusämnen, sker 

 en kraftig kalkupplösning överallt där det kolsyrehaltiga dagvattnet ned- 

 tränger. Därför transporteras kalk i riklig mängd frän högre belägna 

 lokaler till sänkorna, där det ej sällan avsattes i form av bleke, tuff, 

 sinter o. s. v. 



I vårt land förekommer kalksten företrädesvis inom områdena med 

 kambrisk-silurisk berggrund samt de skånska områdena med kritforma- 

 tionens aylagringar (se fig. i). Dessutom finnas i Bergslagen och Söder- 

 manland samt några andra trakter urkalkstenar och vissa andra kalk- 

 stenar, som dock ej bilda sammanhängande områden utan endast linser 

 eller mindre lager i den övriga berggrunden. 



Kalkens inverkan på jordmånsbildningen kan i korthet karaktäriseras 

 av att den i högsta grad gynnar uppkomsten av mull och brunjord. 

 Inom hela vårt land upp mot skogsgränsen i åtskilliga av t. ex. de 

 jämtländska fjällen, där klimatet är synnerligen kallt och fuktigt och på 

 allt sätt gynnar podsolering, förmår kalken i sluttningar framkalla den 

 yppigaste örtvegetation på brunjord med mäktig, fet mull. På plana 

 platåer har däremot ofta kalken i dessa nordliga trakter i motsats mot 

 södra och mellersta Sverige urlakats till stort djup i marken, varför dess 

 verkan på jordmån och vegetation blir mycket liten. (Hesselman 191 7 a, 

 Tamm 1917 b). De starkt kalkrika markerna bli på grund av sin 

 bördighet granens och i södra delarna av vårt land de ädla lövträdens 

 speciella lokaler. Den snabbväxande granen blir dock mycket ofta röt- 

 skadad. Tallen får å kalkrik mark en dålig stamform. I mycket stark 

 utspädning synes kalkstensmaterialet dock stundom kunna verka utom- 

 ordentligt fördelaktigt även på tallen. 



Kalkstenen inverkar emellertid ej alltid gynnsamt på skogen. Kalk- 

 stensområdena äro ofta slätter eller i varje fall svagt kuperade. Då de 

 lösa jordlagren dels på grund av skififermaterial, dels på grund av kal- 

 kens egna beståndsdelar gärna äro leriga på dessa slätter, blir lätt drä- 

 neringen försvårad i skogsmarken. I det jämtländska silurområdet, där 

 det fuktiga klimatet alstrar rikligt med avrinningsvatten täckes över 50 % 

 av arealen med försumpad skog och andra torvmarker. Somliga kalk- 

 stenar förhålla sig med hänsyn till vattenavledning mycket olika andra- 

 Vissa siluriska kalkstenar äro praktiskt taget ogenomsläppliga (se HES- 

 SELMAN 1909). 



Moräntäckningen är å kalkstensterränger av ej fullt uppklarad orsak 



10. Meddel. från Statens Skog s/o isoks anstalt. Haft. iS. 



