122 O. TAMM [18] 



ofta minimal (jfr HöGBOM 1899). När detta är fallet och dessutom den 

 plana kalkhällen är ogenomsläpplig, kommer skogen att lida alldeles sär- 

 skilt av dålig dränering. Saknas å dylik häll alldeles moräntäckning 

 uppstår ett allvar. Hesselman (1909), som ingående studerat vegeta- 

 tionen pä de gottländska hällmarkerna, fann att hällens mer eller mindre 

 goda dränering (genom sprickor eller släppor) var den faktor, som i sista 

 hand bestämmer den naturliga vegetationstypen på dessa marker. Kalk- 

 stenen var städse betäckt med ett tunt lager av vittringsjord. Där 

 denna var dränerad, förefunnos tämligen produktiva hällmarkstallskogar, 

 eljest allvarmarker, stundom med enstaka träd, vilkas rotsystem ledo av 

 den intensiva uppfrysningen i den odränerade vittringsjorden. Analoga 

 jordmånsförhållanden möta på Öland. 



I de övriga delarna av vårt land ha mycket sällan utbildats verkliga 

 allvarmarker, och dä blott i ringa utsträckning, såsom på Kinnekulle. 

 Här och var, t. ex. i Jämtlands silurområde, träffar man dock plana kalk- 

 marker med osedvanligt tunn moräntäckning. Granskogen kan på dylika 

 marker vara ganska dålig, vilket efter all sannolikhet orsakas av dålig 

 dränering ovan hällen. Exempel på dylika granskogar har jag iakttagit 

 i l^runflotrakten, ett par km NO om järnvägsstationen. 



Allra fördelaktigast torde kalkstenen inverka på skogen, när den före- 

 kommer som en måttlig inblandning i jordslag, särskilt moräner, som 

 huvudsakligen bestå av urbergsmaterial, helst där topografien är bruten. 

 Sä är t. ex. förhållandet på Omberg. Pä den norra delen av berget 

 består moränen till och med till övervägande del av silurisk kalksten. 

 Ombergs bördiga, för de mest näringsskrävande trädslag lämpliga marker 

 äro allmänt kända. Andra exempel, som visa hur en ringa inblandning 

 av kalksten i urbergsmorän verkar gynnsamt på skogen, kunna anföras 

 från flera trakter i östra Jämtland, öster om silurområdet. Inlandsisens 

 senaste rörelse har här utgått från en linje, isdelaren, öster om det jämt- 

 ländska silurområdet. Den kunde således ej föra någon kalk österut. 

 Dock finnas här och var moräner öster om isdelaren, som innehålla en 

 svag inblandning av kalksten till följd av en tidigare isrörelse. (Se HöG- 

 BOM, 1920, s. 91, 97.) Särskilt förtjänar nämnas trakten omkring sjön 

 Revsunden, t. ex. vid Gällö. Terrängen är här ganska starkt kuperad. 

 Om man bortser från de högsta platåerna, finner man härstädes i såväl 

 jordmånsbildningen som markvegetationen och i synnerhet i kärren spår 

 av en ej obetydlig kalkverkan. Jordmånen företer sålunda sällan tydlig 

 podsolering med utbildad blekjord och rostjord. I moränskärningar fin- 

 ner man en och annan kalksten. Denna finnes tydligen i låg procent i 

 moränernas djupare delar. Skogen är i Gällötrakten av merendels ut- 

 märkt växtlig beskaffenhet långt över vad som i Norrland är vanligt. 



