[23] OM BERGGRUNDENS INVERKAN PÅ SKOGSMARKEN 127 



grafien och berggrunden vid dess inverkan på jordmånen och vegeta- 

 tionen. Måhända överskattade han t. o. m. något topografiens betydelse 

 för hyperitverkans framträdande, såsom nedan skall belysas. — Att hype- 

 ritmarkerna varit utsatta för eld bekräftas av den mycket vanliga före- 

 komsten av kolfragment i de ytliga jordlagren. Se även Myrin (I. c), 

 som omtalar hurusom hyperitberg i norra Värmland av finnar användes 

 till svedjebruk. 



De flesta hyperitberg, som av RiNGlUS omtalats ha även av mig be- 

 sökts. Delvis har jag kunnat verifiera hans iakttagelser, såsom nedan 

 skall visas. Såvitt jag kan döma, kan man urskilja tre stadier av hy- 

 peritens inverkan på jordmånen och mot dessa synas även svara ganska 

 karaktäristiska vegetationstyper. 



Det första stadiet kännetecknas av att en tydlig podsolering föreligger. 

 Blekjorden plägar dock ej vara sä mäktig som på normal gnejsmorän 

 i trakten och förefaller ej heller så utpräglad. Den är gråaktig och tyc- 

 kes innehålla något mullbeståndsdelar. Ej heller rostjorden är skarpt 

 utpräglad utan ljust gulbrun. Då marken, som ofta är fallet, är bevuxen 

 med granskog, är denna av örtrik typ särskilt utmärkt av Oxalis aceto- 

 sella och Viola riviniana, men även av de något förnöjsammare Ma- 

 janthcjnuni bifoliimi och Ltizida pilosa. Blåbärsris finnes ganska rikligt 

 och Hylocomiian proliferiuii och H. parietimim härska bland mossorna. 

 Anemone hepatica saknas nästan, Hylocomium triquetnivi förekommer blott 

 i ringa mängd. Humuslagret består av en mycket gynnsam råhumus, 

 som nedåt är utpräglat mullartad. Angående humusbildningen på hy- 

 peritmarkerna se även Hesselman, 1917 a och b. Granarna förete ett 

 starkt växtligt utseende med sprickfri bark. I luckor uppstår genast en 

 nitratvegetation, framför allt av hallonbuskar. På unga hyggen träffas 

 en utomordentligt yppig nitratvegetation av Epilobium angiistifoliimiy 

 hallon m. fl., vilken är ganska hinderlig vid föryngringen och nödvändig- 

 gör plantering med ganska stora granplantor, om en kultur skall lyckas. 



Den beskrivna granskogstypen förekommer på lokaler, där marken 

 innehåller en måttlig hyperitinblandning, t. ex. 10 procent, eller på nord- 

 ändar av hyperitberg, där således markens underlag är hyperit, men 

 moränen på grund av isrörelsens riktning nästan enbart består av gnejs. 

 Ej sällan finner man i hyperittrakterna fläckar, särskilt i sluttningar, där 

 den beskrivna Oxalis-x^-a, granskogstypen råder, trots att intet hyperit- 

 berg finnes i närmaste närhet. I omgivningarna strax intill på plan mark 

 kan skogen vara möss- och risrik av helt vanlig beskaffenhet. En under- 

 sökning visar då ofta, att moränen såväl i den ena som den andra skogstypen 

 innehåller hyperit, men denna förmår tydligen göra sig så mycket starkare 

 gällande i sluttningar (jfr ovan sid. 109). I norra Värmland är den be- 



