130 O. TAMM [26] 



En markprofil från en mark av dylik typ, en starkt örtrik granskog å Tors- 

 bergets högsta platå invid Mölnbacka har analyserats närmare. Profilen val- 

 des å en punkt, där moränen vid stenräkning visade sig ovanligt rik på hy- 

 perit; nästan alla stenar bestodo av denna bergart. Analyserna (tab. i) 

 komma på sä sätt att illustrera dels en särdeles hyperitrik moräns kemiska 

 sammansättning, dels en brunjordsprofil. 



Den undersökta hyperitmarken äger en kemisk sammansättning, som om 

 man bortser från humus- och limonithalten, är ganska nära överensstämmande 

 med den friska hyperitens egen sammansättning. Jag har visserligen i littera- 

 turen ej kunnat finna någon analys av verklig hyperit från Värmland, men 

 med ledning av analyser av sådana grönstenar, som mineralogiskt stå hype- 

 riten nära, är man berättigad till denna slutsats. Anmärkningsvärda äro de 

 betydande mängderna utflockad humus, såväl som limonitiskt järn, dels i yt- 

 lagret, dels ännu på 50 cm:s djup. Detta är utan tvivel karakteristiskt för 

 brunjorden såsom jordmånstyp och stämmer fullständigt överens med de av 

 Ramann, brunjordens upptäckare (se Ramann i 91 8) angivna kriterierna för 

 densamma. På grund av markens ringa djup; hällen vidtog redan på 50 

 cm:s djup, kanske dock jordmånen ej kan antagas vara fullt normal. Ana- 

 lyserna visa slutligen att marken är långt rikare på kalk och magnesia men 

 fattigare på kali och natron än granit-gnejsmarker. (Angående sådana mar- 

 kers sammansättning, se Tamm 1920). Då kalken dessutom befinner sig i 

 mer lättlösliga mineral (labrador) och strukturen är gynnsam, är det tydligt, 

 att hyperiten kan utöva en mångdubbel kalkverkan på vegetationen, jämfört 

 med granit och gnejs. 



Den örtrika granskogen med mull och brunjord finner man ofta å hy- 

 peritplatåerna i mellersta Värmland, särskilt i deras sydliga delar, där 

 moränen är rik på hyperit, samt i hyperitbergens sluttningar och nedan- 

 för hyperitberg. Övergångar från den först beskrivna jordmånstypen 

 till den av starkare hyperitverkan kännetecknade jordmånen finnas. I 

 norra Värmland tyckes den av mull kännetecknade brunjorden vara mindre 

 vanlig och den tydligt podsolerade marken synes förhärska å hyperit- 

 markerna. 



Den tredje och högsta graden av hyperitens inverkan på jordmånen 

 finner man i starka sluttningar på hyperitgrund, helst i branter med ned- 

 rasad vittringsjord. Jordmånen är här brunjord med särdeles djup (20 

 — 30 cm) lucker, svart mull, lik den bästa trädgårdsjord. Detta muU- 

 lager skiljer den väl från föregående typ. På en dylik drivande jord- 

 mån förekommer vanligen blandskog och snår av lövträd, gran och en 

 mängd buskar. Bland lövträden förekomma ask, i enstaka fall som be- 

 ståndsbildare, lind, alm, gråal, hägg, rönn, björk, sälg. De ädla lövträ- 

 den spela i allmänhet ej kvantitativt stor roll. Bland buskarna märkas 

 hassel, Ribes nibnim, Lonicera xylosteum, Rhanwus frafigula, DapJine 

 mezereum, Rubus idcsHs m. fl. Örtvegetationen plägar vara synnerligen 

 frodig, ofta manshög, och består av Epilobium angustifoliunt, Siachys 

 silvatica, Urtica dioica^ Polystichuju filix mas, P. spinulosuin, Actcea 



