[35] OM BERGGRUNDENS INVERKAN PÅ SKOGSMARKEN 139 



genom en god skötsel tillvaratages de grunda hyperitmarkernas mycket 

 stora alstringskraft; genom vanvård försvinner samma markers stora för- 

 steg framför gnejsmarkerna, utan att någon ersättning i form av goda 

 betesmarker erhålles. Dessa bli tvärtom dåliga. 



Det är tydligt, att en örtrik granskog å en hyperitplatå lätt kan för- 

 vandlas i en sämre beteshage eller eventuellt en medelmåttig tallmark. 

 För att belysa hur detta kan tillgå, har jag sökt studera vegetations- 

 utvecklingen ä hyggen å lämpliga hyperitmarker, dels sådana som varit 

 underkastade systematisk skötsel, dels sådana som blivit vanvårdade och 

 utsatta för en mer eller mindre intensiv betning. Särskilt Vallseruds- 

 höjden ger prov på alla möjliga exempel, då olika skift av berget ägas 

 av ett stort antal olika ägare, som efter vad man kan iakttaga behandla 

 skogen var på sitt sätt från och med en utomordentligt god vård till 

 knappast någon alls. 



På ett några få år gammalt granskogshygge å en hyperitmark finnes 

 i allmänhet en synnerligen yppig vegetation av nitratväxter såsom Rubus 

 idcBiis, Epilobium angustifoliuui, stundom Urtica dioica m. fl. Inom kort 

 uppväxa plantor av lövträd, såsom björk och gråal. I norra Värmland 

 ser man sålunda på hyperitmarker verkliga gråalskogar. I allmänhet 

 dominerar björken utom å fuktiga lägen. För att få upp granskog på 

 ett dylikt hygge måste plantering med fyraåriga plantor samt rensning 

 av lövskogsvegetationen företagas. Om sådana åtgärder ej vidtagas, 

 uppstår en lövskog. Vanligen försiggår emellertid en kraftig betning på 

 de hyperitmarkshyggen, där ej intensiv skogsvård förekommer. Betningen 

 är efter vad jag observerat på Vallserudshöjden i stånd att hindra de 

 uppväxande lövträden att bilda ett slutet bestånd. Det uppkommer i 

 stället en luckig skog eller en hagmark, i vilken enstaka björkar, granar, 

 tallar, enbuskar o. s. v. uppspira. 



I detta luckbestånd iniinna sig ris, spridda gräs och örter, mossor och 

 till och med lavar. Marken förefaller att undergå en uttorkningsprocess; 

 den saftiga hyggesvegationen efterträdes av en allt mera xerofil flora. 

 Marken förhåller sig sålunda olikartat jämfört med de flesta bättre gran- 

 marker i mellersta Sverige, vilka under liknande förhållanden övergå till 

 gynnsamma hagmarkstyper med en fin gräs- och örtvegetation, som är 

 lämplig för betesmark. Att märka är dock att sådana aldrig pläga uppstå 

 på grunda platåmarker. 



För att söka förstå på vad sätt en och samma mark kan ge upphov 

 till vegetation av så olikartad karaktär: En örtrik granskog och ett myc- 

 ket mindervärdigt bete, är det nödvändigt att granska förutsättningarna 

 för den örtrika granskogens existens å dylika grunda marker. I gran- 

 skogen bildas under direkt inflytande av hyperitens kalkhaltiga förvitt- 



