[37] OM BERGGRUNDENS INVERKAN PÅ SKOGSMARKEN 141 



markens humushalt hastigt minskas. Det försiggår nämligen en mycket 

 livlig förmultning under inflytande av rikligt ljus och en synnerligen 

 aktiv mikroorganismflora. Antagligen minskas humusmängden ej blott 

 i själva muUen utan även i brun jordslagrets översta del. Härvid försva- 

 gas även de övre markskiktens förmåga att kvarhålla vatten och då 

 marken är tunn, inträder omedelbart en uttorkningsprocess. Mot denna 

 är ört- och gräsvegetationen mindre motståndskraftig och risen jämte 

 en del mossor bli snart härskande. Härefter sker ingen nämnvärd för- 

 lust av råvara till humusbildningen genom betning, men i stället för mull 

 bildas nu under inflytande av risvegetationen en råhumus: marken har 

 nu kommit i det stadium av börjande podsolering, som ovan beskri- 

 vits. Ett avbrännande av marken påskyndar naturligtvis än mera denna 

 utvecklingsgång genom att ännu hastigare förminska humusmängden i 

 marken. 



Det är sålunda ur markbiologisk synpunkt lätt att förstå, hurusom 

 den behandling från människans sida, som hyperitplatåerna varit utsatta 

 för, måste ha lett till det resultat, som man nu så ofta ser. Redan före 

 människans ingripande kunna skogseldar temporärt ha framkallat snarlika 

 vegetationsförändringar. Ur skoglig synpunkt måste företeelsen betecknas 

 som skadlig. Lyckligtvis är denna vanligen lätt att reparera. Man ser huru- 

 som starkt växtlig unggran här och där förmår taga sig upp på de van- 

 vårdade markerna. Tydligen behöver granen blott en liten fuktig skreva 

 för att komma upp, sedan den väl kommit dit (se fig. ii). Under granen 

 samlas snart forna av barr och mossa, som humifieras och i sin tur kan 

 kvarhålla fuktighet och befordra ytterligare humusproduktion. En plan- 

 tering av gran länkar därför fort nog in markens utveckling på rätt spår. 

 Om detta vittna nu talrika utomordentligt vackra granbestånd å berg, 

 som vid tiden för RiNGll besök ej synas ha ägt större, sammanhängande 

 skogar. 



Sannolikt är det de ovan beskrivna växlingarna mellan mullbildande 

 och råhumusbildande vegetationstyper, som på hyperitmarkerna framkallat 

 de å sid. 1 2g nämnda växlingarna mellan brunjords- och podsolprofiler. 

 Troligen har podsolering börjat i fläckar med möss- och risrik vegeta- 

 tion, som uppstått efter huggning eller brand (efter nitratvegetationen). 

 Vid en följande upprepning av saken har just denna fläck varit så 

 att säga disponerad för samma utvecklingsförlopp och podsoleringen har 

 därigenom tilltagit. Endast på så sätt är det i min tanke möjligt att 

 törsta, att den rådande brunjordsprofilen här och där övergår i fullt ut- 

 bildad podsol, medan man ej så ofta får se ytor med verkligt svag, 

 börjande podsolering. 



