[39] OM BERGGRUNDENS INVERKAN PÅ SKOGSMARKEN 143 



sydänden av Vallserudshöjden ej långt från byn Laskerud, Nyed. Bäst 

 hade varit, om ytorna legat bredvid varandra på samma berg, men det 

 var ej möjligt att finna tvä sådana ytor, som i andra avseenden voro 

 lämpliga. 



För möjligheten att jämföra hyperitens kalkverkan på de båda ytorna 

 var det då nödvändigt att för det första tillse, att bergarten å tallytan 

 ej var av någon sämre beskaffenhet utan lika eller bättre, jämfört med 

 bergarten på granytan. En okulär undersökning av hyperiten och dess 

 sätt att vittra på de båda lokalerna kunde ej uppvisa någon olikhet dem 

 emellan. Även belyses detta av tab. 2, som anger, att den klorammonium- 

 lösliga kalken, som delvis beror direkt av hyperitmaterialet (se sid. 

 146 och tab. 2) snarast är störst på tallytan. Känsligare än dessa mått 

 på bergartens kalkverkan är dock inverkan på vegetationen, där denna 

 ej är av kulturen förändrad. Härvid är att märka, att Vallserudshöjden, 

 som är ett av mellersta Värmlands största hyperitberg, bär i sin norra 

 ände flera utomordentligt produktiva granbestånd, se fig. 6. På bergets 

 sydHgt belägna sluttningar åt väster och öster, där hyperitens inverkan 

 framträder ännu starkare (på grund av den nord-sydliga isrörelsen), här- 

 skade den yppigaste vegetation, som jag överhuvud taget har påträffat 

 i denna del av Värmland, och detta endast några steg från den del av 

 platån, där den undersökta tallytan ligger. Jordmånen utgjordes i 

 sluttningen av brunjord delvis med ett 25 cm mäktigt lager av den allra 

 fetaste mull. Trädvegetationen här var ej sluten, den bestod av nästan 

 uteslutande lövträd, mest björk och gråal men även inströdda lönnar, 

 rönnar, hassel o. s. v. A en punkt å västsluttningen antecknades följande 

 växter: Urtica dioica, StacJiys silvatica, tillsammans ymniga, bildande en 

 manshög, svårgenomtränglig vegetation. Dessutom förekommo yviga 

 snår av hallon och vinbärsbuskar m. fl. Ytterligare antecknades Åctcea 

 spicata, Pieris aquilina, Polysticimm filix mas, Impatie7is no Ii i ange re, 

 Änemone Jiepatica, Hylocomium U-iquetrtun. En jämförelse med de av 

 RiNGIUS beskrivna lokalerna ger vid handen att denna vegetation över- 

 ensstämmer med de yppigaste hyperitvegetationer, som han beskrivit. 



På sluttningarna av Torsberget finnes även en mycket yppig växt- 

 lighet, delvis av samma arter, som ovan nämnts. Dock har jag här ej 

 iakttagit Urtica dioica. RiNGIUS (1888 a, s. 200), beskriver även en 

 lokal från Torsberget med »myllhaltigare och fuktigare jordmån», men 

 denna saknar Stachys silvatica och Urtica dioica. Det torde vara tyd- 

 hgt, att bergarten i Vallserudshöjden ej lämnar något övrigt att önska 

 beträflande förmågan att framkalla en yppig vegetation. Den torde åt- 

 minstone ej vara sämre än hyperiten i det med granskogar till största 

 delen bevuxna Torsberget. 



