[47] OM BERGGRUNDENS INVERKAN PÄ SKOGSMARKEN 151 



uppnår en utomordentlig massaproduktion hos granen. Under inflytande 

 av vanvård och bristande skötsel däremot förvandlar man lätt de tunna 

 hyperitmarkerna till synnerligen dåliga hagmarker. 



Huvudsaken för bibehållandet av markens produktivitet vid skötseln 

 av skog på tunna hyperitmarker är tydligen att vårda och bibehålla 

 humustäcket. Detta kan ske i en granskog genom att vid trakthugg- 

 ning så snabbt som möjHgt uppdraga ett nytt bestånd, som snart skän- 

 ker marken nödig skugga, eller genom blädning. A de högsta platåerna 

 med tunnaste jord och stark benägenhet för vindfällen, torde det senare 

 skogsbrukssättet vara att tillråda. Ett trakthygge utan kultur medför 

 uppkomsten av täta lövbestånd, vilket ur markens synpunkt ingalunda 

 är skadligt, men vars existens bör tolereras eller ej beroende på eko- 

 nomiska skäl. Alldeles att avråda är emellertid att söka förvandla hy- 

 peritplatåerna till betesmarker, som så ofta blivit fallet. Härigenom för- 

 stör man temporärt markens av naturen så höga produktionsförmåga. 



På betesmarkerna synes det som så ofta i andra fall vara fuktigheten 

 som reglerar markvegetationen och därmed humustillståndet. Ett gott 

 humustillstånd i sin tur möjliggör bevarandet av fuktigheten å dessa 

 tunna marker, vilket naturligtvis är av högsta vikt. 



Då granen synes gå upp även på de mest förstörda hyperitmarker, 

 om den blott kan komma dit, synes det bästa sättet att försätta sådana 

 marker i gott skick vara att fortast möjligt dra upp granbestånd å de- 

 samma. I och med att dessa sluta sig, nybildas ett humustäcke, som 

 sedan kvarhåller fuktigheten och möjliggör skogens fortsatta trivsel. 

 Under inflytande av det kalkrika mineralmaterialet bildas det i sinom tid 

 mull och markvegetationen blir örtrik. På så sätt ha säkerligen flere av 

 de utomordentHgt vackra granbestånden å hyperitplatåerna uppkommit. 



De slutsatser, som här dragits angående hyperitens inverkan å marken 

 äga en allmännare giltighet. En mineralgrund, den må vara aldrig så 

 gynnsam, är blott en faktor i en konstellation av flera andra och mången 

 gång kan dess goda inflytande på marken motverkas fullständigt av 

 andra faktorer. Ett exempel härpå har jag redan tidigare beskrivit från 

 Ragunda i Jämtland (Tamm 1920 s. 140), här har en lavrik tallhed upp- 

 kommit på en med kalkstensmaterial inblandad sand, säkerUgen uteslu- 

 tande på grund av att markfuktigheten varit för låg för andra skogs- 

 typer. Från Tyskland (NiKLAS 1920), har nyligen beskrivits hurusom 

 marker med utomordentligt produktiva skogar på grund, kalkig mark 

 genom trakthuggning blivit nästan förstörda och försatta i ett mycket 

 lågproduktivt skick. Här möter oss uppenbarligen ett fenomen av be- 

 släktad natur med de ovan beskrivna företeelserna å hyperitmarkerna. 

 I Norge, där den största delen av landets skogsareal består av 



