[49] OM BERGGRUNDENS INVERKAN PA SKOGSMARKEN 153 



arter, som ingå i marken. Är mineralgrunden kalkhaltig såsom meren- 

 dels i södra och mellersta Skåne och på Omberg kan visserligen i de 

 täta granbestånden det bildas en tunn råhumus, men så fort genom gall- 

 ring mera ljus slappes på marken, förbättras humustillständet igen, örter 

 inkomma och det förefaller som om det skulle vara lätt att återföra 

 marken i sitt ursprungliga skick. Granskogen blir av en god, örtrik 

 typ och förhållandena överensstämma i det hela med dem som råda å 

 hyperitmarkerna i Värmland eller ställa sig än gynnsammare. 



Om mineraljorden lider brist på kalk, d. v. s. om den består av gnejs 

 och granit eller porfyr och leptit, såsom flerstädes i Småland, ställer sig 

 saken annorlunda. Man träffar i bokskogar på gnejs- och granitmorän 

 ofta fläckar med råhumus och t. o. m. stundom mycket stark podsole- 

 ring mitt i en terräng med brunjord. I täta, planterade granbestånd på 

 bokmark med brunjord på granitgrund kan man anträffa profiler med 

 börjande podsolering: en — två cm:s mäktig blekjord. Man har här 

 samma fenomen som så utomordentligt skildrats av P. E. Muller från 

 Danmarks bokskogar. I Nordvästtyskland ha även talrika erfarenheter 

 gjorts av granskogens degenererande inverkan på marken (jfr t. ex. 

 SCHRÖDER, 1919). Såväl P. E. Mullers försämrade bokskogar som 

 ett flertal granbestånd i Nordvästtysklands hedtrakter stå på en mine- 

 raliskt svag grund. 



Brunjordsmarkerna i södra Sverige ha under långa tider varit bevuxna 

 med lövskogar eller lövängar, d. v. s. starkt muUbildande växtsamhällen. 

 Lövskogen och örtvegetationen ha genom sitt på alla växtnäringsämnen 

 rika avfall småningom tillfört marken ett kapital av relativt lätt mobili- 

 serbara näringsämnen (se Hesselman, 1912), under vilkas inflytande just 

 den jordmånsbildningsprocess, som resulterar i brunjorden, ägt rum. 

 Uppstår på en sådan mark av sig själv eller genom människans åtgö- 

 rande en råhumusbildande vegetation, kan visserligen till en början en 

 rik produktion uppstå, men denna lever så att säga på kapitalet och 

 ej på räntorna. Under inflytande av råhumusen börjar en podsolerings- 

 process och härvid komma de upphopade näringsämnena att fort nog 

 genom urlakningsprocesser försvinna ur markens översta lager, som snart 

 förlorar förmågan att genom absorption hålla dem kvar. Podsolprofilens 

 fysiologiskt viktigaste kännetecken, som tillika skarpt skiljer den från 

 brunjorden är just, att lagret närmast under humustäcket nästan helt 

 saknar förmågan att absorbera. 



Under inflytande av råhumusvegetationen icke blott sinar således käl- 

 lan till markens fruktbarhet, lövfallet och sönderdelningsprodukterna av 

 örtvegetationen, utan det befintliga näringskapitalet lider samtidigt en 

 stor förlust genom urlakning på grund av minskad absorption. Markens 



12. Meddel. fi-Ån statens Skogsforsoksanstalt. Haft. 1 8. 



