154 O. TAMM [501 



allmänna alstringskraft måste småningom därför sänkas till det gräns- 

 värde, som motsvaras av lämpliga råhumusbildande skogstyper på samma 

 mineralgrund i samma trakt under förutsättning att topografi och andra 

 yttre betingelser äro lika. 



Intressanta exempel på det ovan meddelade har jag studerat i södra 

 Småland, dels i Växiötrakten, dels i Kostatrakten. I dessa delar av 

 Småland är terrängen merendels synnerligen flack, vilket gynnar jäm- 

 förande markstudier. Moränen är i Växiötrakten mycket likformig och 

 i allmänhet minst 2 m mäktig. Den består i genomsnitt av 46 % lep- 

 tit inklusive något litet porfyr, 43 °o granit, 5 % diorit och 6 % av en 

 rätt finkornig diabas. Dessa sifiVor ha funnits genom bestämning av 

 cirka 700 moränstenar ur 7 markprofiler, spridda i trakten. Avvikel- 

 serna mellan proportionerna av de olika bergarterna i de undersökta 

 profilerna äro ej stora. Berggrunden är granit och leptit. 



I Växiötrakten förekomma talrika bokbestånd, särskilt i frostskyddade 

 lägen, t. ex. omkring Helgasjön och en del relativt högt i den flacka 

 terrängen belägna ytor. Mina iakttagelser referera sig egentligen till 

 kronoparker och andra skogar, som stå under skogsstatens ledning, ty 

 de enskilda markerna äro nästan alltid förvandlade till hagmarker. I 

 allmänhet äro bokmarkerna av god beskaffenhet och äga en typisk 

 brunjordsprofil. Fläckvis plägar dock bokmuUen ofta försämras och över- 

 gå till bokråhumus, en process, som i flera av mig iakttagna fall har 

 förorsakats av befolkningens ströhämtning. 



En granskning av barrskogsmarkerna i samma trakt ger vid handen, 

 att sådana finnas av mycket olika produktionsförmåga. Sålunda finnas 

 de mest högproduktiva granskogar, som stå på gammal bokmark, exem- 

 pelvis skogsförsöksanstaltens provyta n:r 229. A denna mark kan man 

 konstatera att ett tunnt blekjordslager (1—2 cm) börjar utbilda sig un- 

 der den av granbarr bildade råhumusen. I övriga barrskogsmarker kan 

 man iakttaga alla grader av podsolering och övergångar från brunjord 

 till podsolering ända till en normal podsolprofil med 7 — 9 cm:s blekjord. 

 En sådan iakttog jag exempelvis i en barrblandskog av medelgod boni- 

 tet med markvegetation av följande beskaffenhet: Callwia vidgaris en- 

 staka, Aira flexiiosa fläckvis str. Mossor ymn., bestående av Hylocomiian 

 parietiman rik!., Hylocomiiim proliferum tunns., Hyp7ium a'ista castrensis 

 t, Dicraniim inidnlatum t, Dicraniim sp. e, PolytricJmm commune e. Pa- 

 rallellt med markprofilens förändring från brunjord till allt högre grad av 

 podsolering går förändringen av markboniteten. Tyvärr kan jag ej för 

 närvarande bestyrka detta med tillväxtundersökningar, men då skogs- 

 typen förändras från en örtrik granskog till en ris- och mossrik barr- 



