[51] OM BERGGRUNDENS INVERKAN PÅ SKOGSMARKEN 155 



blandskog med den ovan beskrivna markvegetationen, torde fenomenet 

 vara otvivelaktigt. 



Det är påtagligt, att bokskogen, som väl i sin tur står på gamla ek- 

 marker, fordom haft en långt större utbredning än för närvarande. För- 

 hållandena överensstämma säkerligen med det av WlBECK (igio) så noga 

 undersökta bokområdet i Östbo och Västbo. Bokmarkerna äro nu i 

 rätt stor omfattning bevuxna med barrskog som småningom blir av ris- 

 och mossrik typ och en allmän podsolering av den ursprungliga brun- 

 jorden på dessa marker har inträtt. Det är tydligt att på en mine- 

 ralgrund med så pass svag kalkverkan som i denna trakt är det ej lika 

 lätt som på Värmlands hyperitmarker att regenerera markens produk- 

 tionsförmåga, utan den ogynnsamma förändringen fortskrider, så vida den 

 ej hejdas alldeles i sin början. Att brunjorden faktiskt i Växiötrakten 

 är podsolmarken betydligt överlägsen ur produktionssynpunkt, är utan 

 tvivel en följd av den tämligen svaga mineralgrunden. På hyperitmar- 

 kerna var detta knappast fallet, och orsaken till att vårt land i många 

 fall till utländska forskares förvåning kan framvisa utmärkt produktion 

 på podsolerade marker beror alldeles säkert på att vi mycket ofta i mot- 

 sats mot sydligare länder äga podsolmarker på mineraliskt jämförelsevis 

 rik grund. I trakter, där mineralgrunden är fattig träda podsolmarker- 

 nas sämre egenskaper i dagen hos oss liksom i Danmark och Tyskland. 

 I sådana trakter är brunjordens upphopade näringskapital av långt större 

 betydelse än eljest. 



Det förhåller sig uppenbarligen så, att en en gång utbildad brunjords- 

 profil kan kompensera en svag mineralgrund när det gäller skoglig pro- 

 duktion. Detta belyses utmärkt av att totalproduktionen på skogsför- 

 söksanstaltens ovan nämnda granprovyta n:r 22g på gammal bokmark 

 å relativt svag mineralgrund i Växiötrakten är 406 kbm per har vid 40 års 

 ålder. Tvenne gran-provytor å lövskogsmark i den för sin särdeles yppiga 

 vegetation kända Skarhults kronopark å skånska slätten i Eslövstrakten 

 med dess såväl mildare klimat som mineraliskt rika mark: kalk- och ler- 

 rik morän, ha vid samma ålder producerat resp. 453 och 480 kbm per 

 har, sålunda blott resp. 11,5 och 18,2 % mer än ytan i det magra 

 Småland! 



Ännu mer än i Växiötrakten framträda de ovan beskrivna markför- 

 ändringarnas betydelse i dagen i Kostatrakten. Det område härstädes, 

 som särskilt varit föremål för mina observationer ligger i sydligaste de- 

 len av Smålands största leptitområde ungefär mellan Wisjön-Lövsjö och 

 Målerås. Marken är en i det hela ganska jämn slätt på ungefär 200 

 m:s höjd över havet. Moränen är mycket leplitrik, den innehöll i me- 

 deltal 88 % leptit, 10 ','0 granit, Vs % diorit och i % diabas. Detta re- 



