[53] OM BERGGRUNDENS INVERKAN PÅ SKOGSMARKEN 157 



bladavfall införlivats med marken, och som pä grund av humusens gynn- 

 samma egenskaper i en mullmark genom absorption kvarhållits. Nyligen 

 har denna lövfallets kalkverkan på ett intressant sätt belysts av Haldex 

 {1920), som påpekar dess roll för fördelningen av kalkväxtcr. 



De medel, som kunna väljas för att förhindra att en i gott stånd 

 varande mark med mull och brunjord övergår till en råhumus-podsol- 

 mark äro flera. Dels kunna olika åtgärder vidtagas vid föryngringen, 

 val av trädslag o. s. v. och även under ett bestånds livstid kunna åt- 

 skilliga inom möjlighetens gräns liggande medel tillgripas. Då emeller- 

 tid en publikation angående humustäckets allmänna egenskaper och va- 

 riationer snart kommer att offentliggöras av professor Hesselman, och 

 i denna alla markvårdande åtgärder komma att ingående diskuteras, är 

 det onödigt att här närmare beröra detta ämne. I korthet må blott 

 nämnas, att delvis samma åtgärder, som i allmänhet plägat användas i 

 markvårdande syfte här kunna tillgripas. 



Berggrundens roll för skogsmarkens beskaffenhet torde vara något 

 belyst genom det ovan framförda. Det torde även härav framgå bety- 

 delsen av att väl känna de primära, mineraliska förutsättningar som en 

 viss trakt eller ett visst berg eller mindre yta erbjuda, för att rätt för- 

 stå, vilka skogsbruksmetoder som böra användas. En undersökning av 

 jordmånsbildningen och markens mineraliska beskaffenhet — en relativt 

 enkel undersökning — kan i vissa fall ådagalägga, att marken är i färd 

 med att försämras, vilket dock genom ganska enkla åtgärder kanske kan 

 avhjälpas. I andra fall kan undersökningen såsom i de dåliga hagmar- 

 kerna på Värmlands hyperitplatåer och andra av hyperit påverkade lo- 

 kaler, visa att det föreligger en mark med mycket stora inneboende 

 möjligheter för skogsproduktion, vilka med skäligen små medel kunna 

 tillvaratagas. Säkert svävar mången markägare i dessa trakter i full- 

 komlig ovisshet om att hans mark efter en ganska enkel behandling kan 

 förvandlas i skogsmark av en för vårt lands förhållanden ovanligt hög- 

 klassig beskaffenhet. 



I de delar av Sverige, där podsoljordmånen härskar, således i de 

 största delarna av det nordsvenska barrskogsområdet, är problemet om 

 markens förbättring såsom jag i annat sammanhang framhållit (Tamm 

 1920) mer en ren humusfråga. I landets södra delar, där brunjordspro- 

 filen även är allmän, tillkommer utom hänsynen till humustäcket nöd- 

 vändigheten av att i vissa fall genom markvårdande åtgärder sörja för 

 att ej själva jordmånstypen försämras, d. v. s. övergår från brunjord till 

 podsol. Risken härför är pä mineraliskt svagare marker särskilt stor och 

 medför småningom en högst betydande produktionsminskning. 



