166 SVEN PETRINI [2] 



Men när posterna, såsom regeln ofta är å norrlandsreviren, belöpa sig 

 på 10,000 ä 20,000 träd, då måste man ovillkorligen fråga sig, om icke 

 en metod, som just bygger pä lagarna för de stora talen, är mera be- 

 rättigad än en sådan, som inriktar sig på att undersöka de individuella 

 variationerna. 



Det första spörsmålet gäller då huruvida den brukliga stångklavetaxe- 

 ringen lider av några svagheter och om formklassmetoden kan sägas 

 vara bättre. Ur ekonomisk synpunkt sett måste taxeringen med stång- 

 klave så som den vanligtvis utföres anses vara en viycket dyrbar metod. Vart 

 femte eller tionde träd taxeras, vilket betyder, att på en post om 10,000 

 träd ej mindre än 1,000 å 2,000 bli föremål för undersökning. I ett 

 stämplingslag med fyra yxor och tvä kronojägare behövs det minst tvä 

 man för utbytestaxeringen, som vanligtvis antingen endast sköta stång- 

 klavningen, varvid kronojägarna skola uppskatta toppstockarna, eller som 

 helt och hållet sköta apteringen, varvid kronojägarna endast anteckna 

 och kontrollera utbytessiffrorna. Mera sällan användes ett särskilt taxe- 

 ringslag, vilket naturligtvis är en ofantligt mycket bättre ordning, i det 

 att man endast under denna förutsättning kan tänka sig en effektiv kon- 

 troll över taxeringen, och en ostört fortgående stämpling. Kronojägarna, 

 som pricka in de stämplade träden, ha sannerligen tillräckligt arbete med 

 denna sak och med att kontrollera stämplingsmanskapet, som jägmästa- 

 ren ej kan i varje ögonblick effektivt övervaka. 



Med formklassmetoden bör man kunna nöja sig med femtedelen ä 

 tiondelen av det ovan angivna provträdsantalet, under förutsättning att 

 tekniska möjligheter föreligga för en riktig uppskattning av stamfaktorerna 

 å dessa provträd. Det är i första hand dessa allmänna förutsättningar, 

 som i det följande skola göras till föremål för undersökning. 



En svårighet, som vidlåder stångklavetaxeringen, är vidare, att den 

 ställer stora fordringar på taxerarens skicklighet, noggrannhet och er- 

 farenhet. Han måste för att åstadkomma ett gott arbete ha apterings- 

 tabeller och flottningsregler något så när i huvudet, han måste ha vana 

 vid aptering av liggande träd, och han måste besitta ett skarpt ögon- 

 mått. Redan vid apteringen av rotstocken kunna felaktigheter upp- 

 stå: på grund av stångklavens placering, avläsningen, som i regel sker 

 på en höjd av 15 å 21 eng. fot, barktjockleken, som vid ifrågava- 

 rande höjd på trädet blott kan höftas, etc. — allt faktorer som lätt 

 verka i riktning att göra resultaten osäkra, om ej en pålitlig man 

 har hand om arbetet i fråga. Men först därefter — då det gäller 

 att uppskatta de ovanför rotstocken utfallande dimensionerna — be- 

 gynna de verkliga svårigheterna. Härvidlag kan man konstatera, att de 

 duktiga taxerarna gå efter sina erfarenheter från vintrarnas drivningar. 



