[17] STAMFORMSUNDKRSÖKNINGAR 181 



i^enomsnittli^a kronlän^den i beståndet är sålunda 39,5 % av höjden, 

 vilken sififra lämpligen avrundas till 40 %. Följaktligen ha vi att under- 

 söka den del av stammen särskilt, som är belägen ovanför denna gräns. 

 Formklassen för denna stamdel är tydligen förhållandet mellan dia- 

 metervärdena vid 20 % från toppen och vid 40 % från toppen och be- 

 räknas frän medelstamkurvan till 0,640^. Den paraboloid, som svarar mot 

 avsmalningen inom kronan karaktäriseras av ett värde på ;/ i formel (I), 



20 

 som löses ur ekvationen =0,64" till ;/ = 1,55, varav resp. diametrar 



40 



för motsvarande rotationskropp beräknas. 



A fig. 4 representerar den streckade röda linjen den för stamdelen 

 inom kronan beräknade paraboloidens form. Av figuren framgår, att 

 det är möjligt att fä fram stamkurvan genom att sammansätta tvenne 

 paraboloider, den ena uträknad för stamdelen inom kronan efter dess 

 formklass och den andra uträknad för hela stammen ovan brösthöjd efter 

 brösthöjdsformklassen. Den senare paraboloiden gäller för hela den del 

 av stammen som befinner sig under kronansättningen. För varje stam- 

 kurva har man alltså tvenne olika värden på ;/ i formel (1). 



Höjers ekvation (se 2, 3, 12) ger bättre resultat och samma ekvation 

 är användbar för hela stamkurvan. Ett exempel härpå utgör fig. 5, 

 där samma stamkurva som i fig. 4 är framställd och överensstämmelsen 

 med Höjers ekv. tydligt framgår. Ej nog med att vi således kunna 

 reda oss med endast en ekvation, utan vi få också i detta fall närmare 

 överensstämmelse än i fig. 4. 



Rotansvällningen. 



Om man vill tillämpa mekanikens lagar på trädstammens b}'ggnad, 

 jämför man trädet med en bärbjälke och kan beräkna vilka relativa di- 

 mensioner en dylik bör ha för att motstå påfrestningarna på ändamåls- 

 cnligaste sätt. Då vi syssla med stammens nedersta partier få vi emeller- 

 tid ett annat förhållande än i fråga om den hypotetiska bjälken, vilken 

 senare antages vara effektivt fastklämd i sin nedre ända, under det att 

 trädet måste sörja för sin förankring i marken genom att utsända starkt 

 förgrenade rötter. Denna splittring av materialet för trädets vidkom- 

 mande betyder en ökad påfrestning på det nedersta stampartiet, som 

 alltså behöver en extra förstärkning för att ej sönderslitas i övergången 

 mellan rötter och stam. Det är denna extra förstärkning, i den mån 



' Observera, alt den vanliga formklassen beräknas endast för stamdelen ovan brösthöjd 

 men tillämpas för stammen i dess helhet. Formklassvärdet är sålunda bestämt genom två 

 diametrar, varav den ena ligger dubbelt sä långt från toppen som den andra. 

 ^4 Meddel. fr^n Statens skoss/orsöksaustali. Haft. i8. 



