184 



SVEN PKTRIM 



i 20] 



tera vilken storlek i absolut mätt de faktiskt utförda korrektionerna pä 

 enskilda stammar antaga. Det visar sig dä att någon lagbunden varia- 

 tion knappast uppträder för det provstamsantal — omkring 50 stammar 

 — som stär till förfogande för varje undersökt yta. Den undersökta stämp- 

 lingsposten omfattar 100 träd, men även här visar sig variationens för- 

 delning vara ganska ojämn. Säkerligen fordras det ett mycket stort mate- 

 rial innan en fördelning av varianterna enligt probabilitet kan erhållas. 



26 



Tnm 



2^ 



Fig. 6. Rotans\:illning ^ id brösthöjd å stämplingsposten, krp. Skatan, 

 in mm at breast heighl. A maximum series. 



Dispersionens värde har därför härvidlag mindre betydelse, och jag vill 

 endast anföra ett par siffror som exempel pä de erhållna resultaten. För 

 ytan 471, som har de största träddimensionerna av försöksytorna, får arit- 

 metiska mediet av samtliga korrektioner för rotansvällningen värdet 3,3 

 ±3,8 mm, där ±3,8 är dispersionen för den enskilda stammen. För 

 stämplingsposten, som omfattar mycket större träd än någon av försöks- 

 ytorna, äro motsvarande siffror ungefär fördubblade: 7,2 ±7,6 mm. För 

 ett enskilt träd skulle sålunda maximalt kunna riskeras ett värde av upp 

 till något mer än 3 cm. Men det är klart, att så snart vi räkna med 

 mer än ett träd, d. v. s. med en dimensionsklass, så måste maximi- 

 värdet för denna ligga betydligt lägre. 



Då man går till medeltalen, visar det sig, att de större träden i ge- 

 nomsnitt ha större rotansvällning i absolut mått än de mindre, vilket ju 

 är att vänta, och vilket i viss mån kan sägas ha varit förutsättningen 



