192 SVEN PE'J\RINI [28] 



formpunktsfördelningen pä vilken höjd över marken kronan vidtager för 

 olika långa träd, och formklassfördel ningen skall teoretiskt bli densamma 

 som för kronförhållandet. Ty de relativa diametervärden, som fordras 

 för att motstå en viss mekanisk påfrestning, äro beroende enbart av 

 formpunktens läge — under förutsättning av homogent material och 

 konstant vindhastighet i olika höjdskikt. Dessa förutsättningar äro vis- 

 serligen diskutabla; i all synnerhet torde den sistnämnda kunna bestridas. 

 Men även om detta föranleder en korrektion, sä är det likväl troligt, att 

 det allmänna resonemanget skall ha en viss giltighet. I anslutning 

 härtill ha vi sålunda att vänta oss, att formklasserna inom 

 beståndets olika storleksklasser skola fördela sig på sådant 

 sätt, att vi få ett maximivärde iios de stammar som äro 

 något mindre än medelstammen. Både de stammar som äro 

 större och de som äro mindre böra uppvisa lägre formklass- 

 värden. 



Inverkan av den ökade vindhastigheten i olika höjdskikt (Jfr 9 M h. 16 

 sid. 178) bör verka i viss mån utjämnande för de större stammarnas del, 

 i det att hos dessa kronans övre partier betyda mer än de nedre, så 

 att formpunkten i verkligheten ligger högre än i kronans tyngdpunkt. 

 Då vi gå till den i verkligheten förekommande formklassfördelningen 

 inom ett bestånd — speciellt om träden äro väl skiktade i höjdled — 

 ha vi att vänta en mindre skarpt utpräglad fallande tendens för de stora 

 trädens formklasser än vad som framgår vid studiet av kronförhållandet. 



I fig. g framställes den fördelning som formklassvärdena ha inom det 

 undersökta materialet. Den förutsagda tendensen föreligger ganska tyd- 

 ligt markerad. A stämplingsposten, som ej fått rum på figuren, finnes 

 en genomgående fastän svag tendens till sjunkande av formklassen med 

 stigande höjd. De mindre träd, som skulle uppvisa maximivärdet för 

 formklassen, saknas här. I ett normalt sammansatt bestånd ha vi emel- 

 lertid alltid att vänta ett sådant förlopp hos formklassvärdet att det först 

 stiger med höjden och sedan faller. Jag har undersökt detta närmare 

 genom att inom olika 2 cms diameterklasser inom samma bestånd kon- 

 statera ändringen i formklass med stigande höjd. Det visar sig att man 

 får just ovan angivna förlopp, så att i de lägre diametcrklasserna har 

 höjdökning en stegrande inverkan på formklassvärdet, men att denna 

 inverkan övergår och blir först odeciderad, sedan motsatt i de högre 

 diameterklasserna. ^ 



' KoNGK i^io 1917) Iramlialler, att för tallen formklassfördelningen å en skogstrakt är 

 sådan som ovan sagts. Inom ett likåldrigt bestånd skulle maximet enligt denne förf. ej före- 

 komma. Så tycks emellertid likväl vara fallet. Det finnes dock skäl för att antaga att sagda 

 maximum skall vara mera nt]>räglat i olikåldrig skog. 



