[41] Sl^AMFORMSUNDERSÖKNlNGAR 205 



mått ger ett något för högt värde på barkens tjocklek, så är detta ett 

 ytterligare skäl för att vid utbytestaxering med ifrågavarande metod 

 negligera rotansvällningen. Den har redan förut visats vara mycket 

 ringa för norrlandstallen, och om den bästa metoden för barkens mätning 

 dessutom i sig innesluter en korrektion för rotansvällningen, böra skälen 

 kunna anses starka nog för att helt låta frågan om ytterligare reduce- 

 ringar falla. 



— I förbigående må anmärkas, att de föregående undersökningarna 

 över rotansvällningen icke röna inflytande av om barken givits genom- 

 gående väl höga värden, då ju samma sätt för barkmätning tillämpats 

 utefter hela stammen. Stamkurvan blir sålunda i alla händelser riktig, 

 så vida ej barkmätningsfelen mot sannolikheten skulle vara avsevärt olika 

 i stammens olika delar. — 



Med avseende på klassviddens inverkan framgår av tab. IX, att 

 vi få ett högre värde på utbytet om vi gruppera träden i 5 cms 

 klasser än då vi klyva upp dem i tumklasser. Detta bör sättas i sam- 

 band med stamfördelningen inom diameterklasserna. Vid en examine- 

 ring av materialet visar det sig, att inom de högre diameterklasserna 

 — över 25 cms diameter på bark — iigger tyngdpunkten — d. v. s. 

 området för den tätaste variantfördelningen — förskjuten mot underkan- 

 ten i 5 cms klassen i stället för att ligga mitt i klassen. För dimen- 

 sionerna under 25 cms diameter är tendensen den motsatta. Vi se häri 

 ingenting annat än ett uttryck för att från medeldimensionen räknat bli 

 de extrema värdena mer och mer sällsynta, ju mer man avlägsnar sig 

 från medeltalet, vare sig man räknar uppåt eller nedåt. Det är då tyd- 

 ligt, att med tillräckligt vida klassgränser måste också detta förhållande 

 kunna spela en roll för räkningarnas resultat. Om resultatet måste bli 

 för högt eller för lågt är emellertid ej utan vidare klart, ty i och med 

 klassindelningen ger jag de lägsta klasserna ett för lågt värde och de 

 högsta klasserna ett för högt värde. Det beror sålunda på förhållandet 

 mellan antalet varianter i olika klasser huruvida slutsumman kommer att 

 ligga över eller under det riktiga värdet. I fråga om aptering och vär- 

 dering spela emellertid de grova dimensionerna huvudrollen, eftersom 

 de största värdena ligga här. Därav kan slutas till att en avsevärt vidare 

 klassindelning i detta fall alltid bör ge högre värden än en trängre. Vi 

 kunna alltså lugnt generalisera det funna resultatet, att i en stämplings- 

 post i äldre skog ger en apterijig utförd i f cms dianieterklasser Jiögre 

 utbyte än om den sker i iinnklasser, d. v. s. att en minskning av klass- 

 vidden medför ett lägre taxeringsresultat. 



