[43] STAMFORMSUNDÉRSÖKNINGAR 207 



skola kunna medhinna sådana undersökningar, vilka böra utföras under 

 enhetlig ledning, men är detta icke en fråga av intresse för vårt skogs- 

 taxationsväsen? 



Fördelarna med stängklavetaxering av virkesutbytet sammanhänga till 

 stor del därmed att ett så stort antal träd undersökas. Och för varje 

 provträd blir åtminstone rotstocken rätt bestämd. I Norrland har man 

 ej heller så stora trädhöjder, varför apteringen av den återstående delen 

 av trädet ger sig ganska enkelt, när man väl känner rotstocken. Ett 

 helt annat förhållande står man inför, då det gäller att taxera utbytet ur 

 en 30 ms tall pä Jönåker eller Ericsberg, i vilket fall stångklavningen 

 är en relativt klen hjälp. — För att återgå till Norrlandsförhållanden 

 måste det även framhållas, att det stora antalet provträd med en garan- 

 terad jämn fördelning inom hela stämplingsposten dessutom medger ett 

 hänsynstagande vid apteringen till förekomsten av krokiga, kvistiga och 

 vanvuxna träd samt till skador av olika slag, peridermium, brandlyror, 

 röta etc. I detta senare avseende borde det likväl ej vara omöjligt att 

 ersätta stångklavetaxeringen med ett för förhållandena avpassat system, 

 som vid prickningen av de stämplade träden noterade dylika på apte- 

 ringen inverkande faktorer. Det är ju redan genomfört att vrak, torr- 

 träd och vindfällen särskiljas. Det borde då ej häller vara omöjligt att 

 pricka abnorma träd i vissa apteringsklasser, där utbytet på grund av 

 skadans art reducerades på olika sätt. Sålunda kunde de träd prickas 

 särskilt, där skador vid roten förorsaka lumpning med ett visst antal 

 fot, och antalet träd, hos vilka svåra krökar eller andra faktorer verka 

 avsevärt sänkande på utbytet, kunde man likaså skaffa sig uppgift om. 

 Då en sådan klassilicering skulle omfatta hela stämplingsposten och 

 man har i huvudsak samma hjälpmedel att bedöma skadorna som vid 

 stångklavetaxeringen, borde en uppskattning av denna art snarast kunna 

 ge bättre resultat än vid den nämnda metoden. 



En metod som ansluter sig till vissa av de principer, vilka här ovan 

 framhållits, tillämpas i praktiken av jägmästare KOLMODIN på Orsa be- 

 sparingsskog. Han har tagit fasta på den fördel man vinner genom att 

 klassificera hela materialet på sådant sätt att utbytet redan från början 

 lägges till grund för klassindelningen. De stämplade träden prickas i 

 tre — ibland fyra — olika serier, beroende på utmärkt, medelgod eller 

 mindre god avsmalning. Genom fällda provstammar konstateras sedan 

 formklassen inom varje sådan serie. Men man nöjer sig ej med blott 

 medelformklassen utan provträden ge formklassfördelningen på tumklasser 

 (brösthöjdsdiameter) inom varje serie. Det visar sig, att därvid ofta 



