210 SV?:N PKTRINI [46] 



kronansättningen hos olika stora träd. Den första frågan av intresse 

 att besvara rör den övre formklassdiameterns läge i förhållande till kron- 

 ansättningen. Befinner sig ifrågavarande diameter i allmänhet inom 

 kronan, betyder detta en ovälkommen komplikation av formproblemet, 

 ty då kommer även kronformen att utöva inflytande på storleken av 

 den övre diametern. Undersökningen visar emellertid, att kronansätt- 

 ningen hos norrlandstallen genomgående ligger högre än mitt ovan bröst- 

 höjd. Endast i tvenne fall befinner sig diametern i gränsområdet, men 

 då vi ha att räkna med en kontinuerlig övergång, kan störningen ej 

 bliva avsevärd. 



Kronansättningens höjd i beståndets olika storhetsklasser får ett för- 

 lopp liknande en vanlig höjdkurvas. De större träden ha en högre ansatt 

 krona än de mindre. Men om man räknar kronlängden procentuellt, 

 d. v. s. övergår till krön förhållandet, sä visar det sig, att de största 

 träden dock alltid ha ett större kronförhållande än de mindre. De 

 minsta träden i beståndet ha emellertid ej den procentuellt räknat 

 minsta kronan, utan kronförhällandet är lägst hos en storleksklass som 

 ligger mellan de minsta och medelstammen. 



Då det visar sig, att man kan räkna med samma kronform för alla 

 beståndets höjdklasser, så blir det möjligt att med kännedom om krön- 

 förhållandet beräkna formpunkten. Kronformen varierar med åldern 

 från att vara konisk till att i vissa bestånd närma sig cylinderform. 

 Den vanligaste kronformen hos norrlandstall synes vara den kvadratiska 

 paraboloiden, där tyngdpunkten = formpunkten ligger vid 0,4 av kron- 

 längden från kronans bas. På detta sätt beräknade formpunktsvärden visa 

 en förvånande god överensstämmelse med på vanligt sätt bedömda värden. 



Men om kronformen kan sättas lika inom hela beståndet, och om 

 kronförhällandet är ett minimum för dimensionerna strax under medel- 

 stammen, så följer därav enligt den mekaniska teorien, att dessa dimen- 

 sioner skola uppvisa ett maximum med avseende på formklassvärdet. 

 Formklassfördelningen bör därför normalt vara sådan, att det högsta 

 formklassvärdet uppnås i närheten av medelstammen, under det att så- 

 väl de största som de minsta träden ha lägre formklass. Såsom fram- 

 går av fig. 9 motsvaras detta även av de verkliga förhållandena. Härav 

 följer bl. a. att vanlig korv elationsr åkning, sojn förutsatte r en rätlinjig 

 funktion, ej lämpar sig vid en undersökning av detta slag. 



Om en korrektion för ändringen i formklass skall utföras å en stämp- 

 lingspost, blir det viktigaste att korrigera för sänkningen för de grövre 

 dimensionerna, eftersom värdet är störst hos dem. Det visar sig att 

 inom materialet uppgår det största belopp, varmed formklassen för de 

 största träden i ett bestånd understiger värdet av medelformklassen, till 



