[47] STAMFORMSUNDERSÖKNIMCIAR 211 



3,4 % av formklassvärdet. Detta motsvarar precis en sänkning" av en 

 niedelformklass 0,725 till värdet 0,70 för de allra största träden. Änd- 

 ringen är alltså ej så betydande. 



Medelformklassen i beståndet stiger med åldern. I tab. VI meddelas 

 erfarenhetstal häröver för norrlandstall. Det är remarkabelt vilka trånga 

 gränser medelvärdena få. De röra sig praktiskt taget endast mellan 

 formklass 0,70 till 0,75 för sådan skog där ulbytestaxering kommer i 

 fråga. Vid en överslagsberäkning för äldre skog, där man känner en- 

 dast trädens fördelning i diameterklasser och höjdkurvan, torde man 

 sålunda kunna komma till goda resultat genom att sätta barken till 

 II % och använda lägst formklass 0,70. Rotansvällningens inverkan 

 kan negligeras. 



Formpunkt och formklass. Formpunkt och formklass uppvisa en otve- 

 tydig samvariation, även om avvikelserna för enskilda träd kunna vara 

 betydande. Gå vi till medeltalen, få vi dock en tydlig överensstäm- 

 melse. Emellertid uppträder ett avsevärt systematiskt fel, i det att en 

 alltför låg formklass erhålles med användande av JONSONS funktion 

 mellan formpunkt och motsvarande formklassvärde. I denna undersök- 

 ning göres ett försök att framställa en ny funktion gällande för norrlands- 

 tallen speciellt. Det visar sig, att denna funktion visserligen ger mindre 

 fel än den gamla, men att även här avvikelserna kunna bli större än 

 önskligt vore. Åldern på skogen synes ha en stor betydelse för form- 

 klassvärdet, och resultaten av undersökningarna peka snarast därhän, 

 att man borde inrikta sig på att upprätta lokalt prövade erfarenhetstal, 

 i vilket fall formklassbestämningen därefter också blir en synnerligen 

 enkel sak. 



Utbytestaxering. Ett experiment har utförts å en stämplingspost om 

 100 träd av huvudsakligen grova dimensioner på krp. Skatan i Väster- 

 botten. Därvid visade det sig, att Arvidsjaurklaven (på 17' stång) gav 

 genomsnittligt något lägre klavmått på rotstocken än Karsbergsklaven, 

 så att de förra i medeltal utgjorde 97,2 %, de senare 98,5 % av det på 

 motsvarande ställen å stamkurvorna uppmätta diametervärdet inom bark. 

 Tvenne av olika personer med Arvidsjaurklave utförda utbytestaxeringar 

 gåvo mycket ringa avvikelse med avseende på värdet, i det att den ena 

 kom 2 % mera för lågt än den andra. Karsbergsklaven gav ett värde 

 på utbytet som låg emellan de två taxeringarna med Arvidsjaurklave, 

 varav synes, att Arvidsjaurklavens lägre mått ej spelat någon roll för 

 värderingsresultatet. Vid båda taxeringarna med Arvidsjaurklave an- 

 vändes nämligen samma måttuppgifter. 



Aptering med användande av niedelformklass, höjdkurva och avdrag 

 av barken har visat sig ge gott resultat men fordrar, att apteringen ut- 



