[3] SOL- O. SKUGGBLADENS KOLHYDRATSPRODUKTION 223 



som centrum. De jämförelsefel, som kunna uppstå genom dessa olik- 

 heter, torde likväl vara rätt obetydliga. En bättre jämförelsegrund vore 

 ej att vänta av klorofyllhalten efter den ingående kännedom som WlLL- 

 STÄTTERS (i 9 1 8) undersökningar bragt oss om dess variationer och om 

 sambandet mellan klorofyllmängd och assimilation. 



Då de undersökningar över klorofyllets sammansättning och funktion, 

 som WiLLSTÄTTER och hans medarbetare utfört, äro av utomordentlig 

 betydelse för vår kännedom om assimilationsprocessen och grundläg- 

 gande för allt arbete på detta område, är det nödvändigt att anföra ett 

 och annat av hans resultat, i den mån dessa beröra mitt arbete. 



Vid de direkta försök, som anställdes av WiLLSTÄTTER och Stoll 

 (1918) användes Kreuslers gasmetod ehuru i en mera fulländad form än 

 den uppfinnaren själv och åtskilliga andra forskare tillämpat. Vid stu- 

 diet av en faktors förhållande till fotosyntesen sökte WiLLSTÄTTER och 

 Stoll utesluta ett störande inflytande av de övriga genom att hålla dem vid 

 konstant styrka eller tillföra dem i överskott. I t. ex. det fall då tempera- 

 turens inflytande på assimilationen undersöktes tillfördes ljus och kolsyra i 

 överskott, i andra fall, då dessa båda faktorer varierade, hölls temperaturen 

 konstant. Ljuset tillfördes genom en metalltrådslampa vars avstånd från 

 objekten reglerades efter önskad ljusstyrka. Överskottet på kolsyra er- 

 hölls på det sättet att en känd kolsyremängd tillfördes objekten un- 

 der ökat tryck. I samtliga försök användes nyss avskurna blad av 

 diverse växter. 



Ett synnerligen viktigt resultat av de försök, som WiLLSTÄTTER och 

 Stoll anställde för jämförelse av assimilationsintensiteten hos å ena 

 sidan normalt gröna blad och å den andra aurea- och albinoformer, var 

 fastställandet av ett särskilt enzyms förekomst, vars betydelse för assi- 

 milationsprocessen torde vara lika stor och avgörande som klorofyllets. 

 Enzymet är bundet vid kloroplasternas plasma eller möjligen en bestånds- 

 del av denna. Försök att isolera det ha hittills misslyckats. 



Vid assimilationsförsök med gröna blad kunde en ljusintensitet av sol- 

 ljusets styrka sänkas till ^/s utan att assimilationen ändrades. Hos gröna 

 blad finnes nämligen mera klorofyll än som funktionellt motsvaras av enzy- 

 met. Redan vid ^/s solljus förmår således klorofyllmängden upptaga 

 den energimängd som behövs för att hålla hela enzymförrädet i arbete. 



Ökas däremot temperaturen vid ett dylikt försök, stiger också kolsyre- 

 förbrukningen. Reaktionshastighetens förskjutning är i detta fall den 

 för enzymreaktioner vanliga, inom vissa gränser i det närmaste följande 

 VAN't Hoffs regel. Genom temperaturökningen blir sålunda enzymet 

 i stånd att bättre utnyttja den energi, som, tack vare överskottet på 

 pigment, finns i överskott. 



