224 M. G. STÅLFELT [4] 



Motsatta förhällandet påträffades hos aureaformerna. Deras assimila- 

 tionstal (antalet gr CO2, som på en timme omsattes av i gr klorofyll) 

 var alltid avsevärt högre än hos de gröna bladen, och redan en obetyd- 

 lig minskning i ljustillgången (= solljusets styrka) försvagade assimilatio- 

 nen. Hos dessa klorofyllfattiga bladformer förekommer nämligen enzy- 

 met i överskott gentemot pigmentet. All energi som av detta bindes 

 förbrukas av enzymet, och en ökning av ljuset framkallar därför hos de 

 gula bladen en stegring av assimilationstalet. 



Då det vid mitt arbete var fråga om att undersöka den »specifika 

 assimilationsenergien» (en för övrigt tvetydig och olämplig term) hos 

 blad i sol- och skuggställning, gällde det att skaffa en metod, som läm- 

 pade sig för terrängarbete. Den SACHS'ska bladhälftsmetoden fyller vis- 

 serligen detta krav men saknar tyvärr nödig känslighet för att giva till- 

 räckligt säkra värden. Känsligast är naturligtvis gasmetoden, som första 

 gången användes av Kreusler, men vid det tillfälle, då jag påbörjade 

 detta arbete, fanns ännu ingen fältmässig form utexperimenterad. 



Jag valde därför utvägen att kemiskt bestämma de bildade kolhyd- 

 raten. Härigenom förenklas terrängarbetet till samma manipulationer 

 som vid Sachs' bladhälftsmetod men förändringarna i kolhydratshalten 

 avgöras ej med vägningar utan genom en följande analys, varvid stär- 

 kelse, disaccarider och hexoser tillsammans bestämmas som glykos. 

 Även denna metod har naturligtvis sina olägenheter. Det gäller att be- 

 stämma den totala assimilationen hos objektet under en viss tid, men här- 

 under sker en ständig bortledning av produkterna. Man får därför ingen 

 verklig föreställning om den absoluta kolhydratsproduktionen genom att 

 enbart undersöka bladprov före och efter en viss assimilationsperiod. 

 För att bestämma assimilatens bortledning anställde jag särskilda för- 

 sök, varvid kolhydratsmättade blad inneslötos i mörker (svarta tygpåsar). 

 De prov, som togos från dessa blad före och efter mörktiden, visade en 

 under densamma inträffad minskning i kolhydratshalten. Ett exakt värde 

 för de sockermängder, som under assimilationen under vanliga förhål- 

 landen bortföras, erhålles väl ej heller härigenom, eftersom sockertran- 

 sporten kan tänkas vara beroende av koncentrationen och denna möj- 

 ligen ändrar sig under »evakueringens» gång. Emellertid torde de kol- 

 hydratsmängder, som under en viss tids assimilation anhopas i bladen 

 tillsammans med de kvantiteter, som under samma tidsperiod bortledas 

 från förmörkade blad, komma så nära det absoluta assimilationsvärdet, 

 att de bli användbara för undersökningar av detta slag. Det är näm- 

 ligen för den föreliggande frågan tillräckligt att ha relativa värden, då 

 det blott gäller att avgöra förhållandet mellan de olika bladsorternas pro- 

 duktion av kolhydrat. 



