226 M. (;. STALFELT [6] 



ligga däri, att klyvöppningarna skulle stå mera vidöppna pä de avploc- 

 kade bladen. Själv har jag utfört ett flertal försök med avplockade 

 blad av Acer platanoides, men assimilationsvärdena ha i allmänhet visat 

 sig mera fluktuerande och i genomsnitt lägre än de som erhållits från 

 blad på trädet. (Se nedan). 



Vid assimilationsjämförelser är det av vikt, att blad av ungefär samma 

 ålder komma till användning, ty liksom respirationen förändras med 

 bladets ålder så inträda även i assimilationsstyrkan förskjutningar, som 

 kunna vara rätt betydliga. Enligt WiLLSTÄTTERS försök (1916) in- 

 träda dessa förskjutningar huvudsakligen i början av bladets hv, innan 

 ännu dess fulla utveckling blivit uppnådd samt vid slutet av vegetations- 

 perioden. 



För de assimilationsförsök, jag anställt, ha proven insamlats på samma 

 sätt, som tillämpats vid mätningar med bladhälftmetoden: bladets yta 

 har bestämts, varefter det så fort som möjligt dödats vid 

 en temperatur av ungefär 95° och därpå torkats. Den senare 

 proceduren utfördes i ett torkskåp som inrättades på följande sätt: I 

 en mindre termostat med dubbla väggar (vattenbehållare) insattes en 

 glasskål med tillhörande inslipat lock. I denna placerades materialet i 

 vågflaskor och genom glasskålen sögs medelst vattenpump en luftström, 

 som torkades i en inuti torkskåpet ställd tvättflaska med svavelsyra. 

 Under torkningen hölls vattnet i behållaren kokande, så att torkluften 

 hade en temperatur av 95". Efter 12 ä 15 timmars upphettning på 

 detta sätt uppnåddes konstant vikt hos materialet. 



Kolhydratsmängden bestämdes genom stärkelsens inversion samt hyd- 

 rolys av disaccariderna, reduktion av Fehlings lösning med glykosen 

 och den uppkomna kopparoxidulens bestämning enligt Bertrand (1906). 



Stärkelsens inversion till maltos utfördes med saliv, en metod som 

 Gast använt för liknande försök (191 7). Denna modifikation av stär- 

 kelseanalysen visade sig särdeles förmånlig på grund av arbetets för- 

 enkling och salivens stora inversionsförmåga. Utbytet av socker är för 

 försökens vidkommande fullt tillfredsställande. Gast fick vid inversion 

 av stärkelse med saliv en glykosmängd som motsvarade 97 % av stär- 

 kelsen. En inversion med detta agens måste därför på grund av sin 

 enkelhet föredragas framför diastasmetoden, som är mera omständlig och 

 som dessutom enligt Davis, Daish och Sawyer (19 i 6) medför bety- 

 dande fel genom förlusten av dextrin. 



Analysgången var följande: 



De torkade bladen krossades i mortel och revos med sand och vat- 

 ten till en väUing, som nedspolades i en erlenmeyerkolv på 300 kbcm. 

 För 0,5 till I gr substans användes härvid ungefär 50 kbcm vatten. 



