240 M. (i. STALFELT [20] 



ha erhållits från blad, som under försökstiden (kl. 8—9 fm. — ungefär 

 kl. 8 em.) varit avskurna och ställda i näringslösning. En dylik jäm- 

 förelse vore eljest av ett särskilt intresse.. Nu äro emellertid proven 

 alltför fåtaliga och ehuru ingen påtaglig skillnad kunde påvisas mellan 

 bortledningen hos avskurna och på trädet kvarsittande blad, bör dock vid en 

 jämförelse av här åsyftat slag varje olikhet i provens behandling undvikas. 



Man kan i stort sett säga att kurvornas karaktär i fig. 5 och 6 är 

 densamma som i föregående figurer med ett kapacitetsmaximum vid en 

 relativ vikt av ungefär 440. 



Den högsta kolhydrathalten finnes sålunda i allmänhet var- 

 ken hos extremt tjocka eller tunna blad utan hos bladformer, 

 som häri intaga en mellanställning. Anledningen till detta 

 maximums uppkomst torde vara att söka i de sekundära ljus- 

 karaktärernas framträdande. Med deras utbildning stiger den 



/vikt\ 

 relativa vikten ( I hastigare än den relativa assimilatkapa- 



Vytay 



citeten och sjunker sedermera på den sena res högre värden. 



II. Assimilationen hos sol- och skuggblad av Pinus 

 silvestris och Picea excelsa. 



I. Barrträdens ljusfråga i allmänhet. 



Vad som särskilt måste intressera i den föreligande undersökningens 

 problemställning vore en jämförelse över solbarrens och skuggbarrens 

 kolhydratsekonomi hos våra två viktigaste skogsträd, tallen och granen. 

 Dessa växa här i landet under de mest olikartade ekologiska betingel- 

 ser och förete därför också en mängd olika typer såväl individuellt som 

 ifråga om de av dem bildade samhällena. I kampen om växtplatsen är 

 ljusekonomien hos den kolsyreassimilerande växten en av de viktigaste 

 faktorerna. Den avgör helt eller delvis konkurrensen, så att den som 

 bäst är i stånd att utnyttja en förekommande ljustillgång också har de 

 största utsikterna att ta lokalen i besittning. Förutsättningar för fram- 

 gång i denna konkurrens utgöras ifråga om ljuset dels i överlägsen- 

 het i assimilation vid särskilda ljusstyrkor, dels i förmågan 

 att uthärda ljus av olika styrkegrader överhuvudtaget. I dessa 

 förutsättningar uppvisa växterna som bekant talrika variationer mellan 

 extrema anpassningar för å ena sidan ljus å andra skugga. Varje arts 

 och individs anpassning är sedermera i sin tur mer eller mindre plastisk. 

 Individer och blad utbildas lämpade för de olika till buds stående ljus- 



