252 M. G. STALFELT . 32j 



värden, som förut erhållits under torrperioden (se vidare sid. 267). Av 

 försök som anställdes under och närmast efter nämnda rec^^ndagar ha kur\or- 

 na fig. 9 och 10 erhållits (tab. 7 och g.) Ljusstyrkan är avsatt på abscis- 

 san i "o av direkt zenithljus vid klart blå himmel mitt på dagen. På 

 ordinatan är kolsyran, assimilerad av i gr. frisksubstans pr timme, an- 

 given i mg. I tabellerna angivas assimilationsvärdena efter korrektion 

 för COt och temperatur. 



För tallens solbarr (fig. 9) har kurvan ej kunnat följas längre än till 

 ljusst},"rkan 65 % . Som jag redan framhållit, beror värdenas jämför- 

 barhet på de yttre betingelsernas konstans men också på deras kombi- 

 nation, emedan kolsyretillförseln är en begränsande faktor och beroende 

 av yttre omständigheter. Kurvan vore exakt, om ljusstyrkan ensam vore 

 variabel. På grund av klyvöppningsareans förändringar gentemot yttre 

 betingelser kommer emellertid kolsyretillgången att underkastas växlin- 

 gar, som äro svåra att kontrollera. Då nu assimilationsintensiteten vid 

 så låga kolsyrekoncentrationer, som det här är fråga om, under alla om- 

 ständigheter åtminstone delvis beror pä kolsyretillgången, så måste varje 

 förändring i den senare medföra en motsvarande förskjutning i assimi- 

 lationsvärdet. Dessa förskjutningar bH naturligt\'is allt större, i samma 

 mån som assimilationen stegras med ökad IjusstvTka, och det vill med 

 all sannolikhet förefalla, som om förskjutningarna i assimilationsinten- 

 siteten ökades proportionellt hastigare. 



En sådan minskning i klyvöppnings\"tan, som vid låg assimilations- 

 intensitet förorsakar en viss sänkning i denna, skulle alltså vid högre 

 assimilationsstvrka ge upphov till en proportionellt större nedsättning. 

 Huru härmed verkligen förhåller sig är svårt att bestämt avgöra. 



Vid försöken med tallens solbarr ha visserligen även högre ljusst}r- 

 kor prövats, men de värden jag erhållit äro så växlande i förhållande 

 till varandra och Ijusstj^^rkorna, att kurvan ej kunnat bestämt fastställas. 

 Värdena finnas angivna i slutet på tab. 7, men ha ej inlagts i fig. 9. 

 Vid tre olika tillfällen (se tab. 71 utfördes försök \nd IjustjTkan 80 % 

 men med mycket växlande resultat. Särskilt gäUer detta de fyra pro- 

 ven den ii.\ir[ som utfördes samtidigt och under samma betingelser 

 men som lämnade ytterst skilda värden. Härtill har med all sannolik- 

 het den låga relativa fuktigheten (40) bidragit. 



Assimilationskurvorna för granens sol- och skuggbarr angivas av fig. 

 II och 12. Det hade varit önskvärt, att man haft ett större antal för- 

 sök att bygga på i dessa båda serier, då värdena i förhållande till var- 

 andra förete större växlingar än hos tallen. Granen visade sig i all- 

 mänhet mera känslig gentemot sådana inflytelser, som kunde störa 

 assimilationen. Detta gällde särskilt ifråga om vattentillgången i mar- 



