[35] SOL- O. SKUGGBLADENS KOLHYDRATSPRODUKTION 255 



kommit under en större eller mindre medverkan av den temperaturför- 

 höjning, som det direkta solljuset framkallat i objektens vävnader. 

 Men vare sig abscissans värden omfatta ljuset ensamt eller ljuset + en 

 temperaturförhöjning, så visa kurvorna, att luftens normala kolsyrehalt 

 för tallens och granens assimilation ej utgör en definitivt begränsande 

 faktor, såsom visat sig vara fallet hos ett flertal andra undersökta väx- 

 ter. Vid sådana assimilationsförsök, som förut anställts med luftens normala 

 kolsyrekoncentration, har assimilationsintensiteten vid stegrad ljusstyrka 

 hastigt stigit till ett värde, som sedan hållit sig konstant eller visat ett 

 långsamt sjunkande (BrOWN och ESCOMBE 1905 p. 55; BOYSEN JEN- 

 SEN 1918 p. 238,239,248; HENRICI 1919, p. 104, 1921 p. 118.; StÅL- 

 FELT 1920 p. 132; LuNDEGÅRDH 1 92 1 p. 55 och 56). Ofta äro tabel- 

 ler och kurvor ej tillräckligt detaljerade för att möjliggöra bestämmandet 

 av den ljusstyrka, vid vilken assimilationen först uppnår sitt högsta be- 

 lopp. Denna punkt synes emellertid ligga vid vitt skilda ljusstyrkor. 

 Hos skuggplantor och skuggblad infaller den vid svagare ljus än hos 

 solplantor och solblad. (BOYSEN JENSEN 1. c; Stålfelt 1. c; Lunde- 

 GÅRDII 1. c). En solväxt som t. ex. Sinapis alba (BOYSEN jENSEN 1. c.) 

 uppnår sin livligaste assimilation först vid en relativt hög ljusstyrka och 

 närmar sig häri tallen och granen. 



För att underlätta översikten och jämförelsen ges i fig. 13 en sam- 

 manställning av tallens och granens sol- och skuggbladskurvor. Som 

 synes har tallen större assimilationskapacitet än granen och skuggbar- 

 ren större än solbarren, allt beräknat på friskvikt. Dessa förhållanden 

 torde sammanhänga bl. a. med klorofyllhalten. Så har det nämligen 

 visats av Lubimenko (1905 p. 413, 1908a p. 260 och 26i)och Plester 

 (19 1 2 p. 296), att assimilationskapaciteten oftast stiger och sjunker med 

 klorofyllhalten, men att å andra sidan proportionalitet ej förekommer. 



Av WiLLSTÄTTERs talrika tabeller (t. ex. 1918 p. 90—96) framgår 

 likaledes att assimilationstalet är underkastat vittgående växlingar. Detta 

 är ju också att vänta, då yttre faktorers inverkan på assimilationen för- 

 medlas ej blott av klorofyllet utan även av en enzymatisk faktor, som 

 till mängd och funktion har lika stora möjligheter att begränsa assimi- 

 lationen som klorofyllet (jfr sid. 223). Hos det material, som jag råkat 

 använda för assimilationsförsöken med tall och gran, vill det emellertid 

 synas, som om just klorofyllhalten vore dominerande vid assimilationens 

 begränsning. 



Som förut påpekats valde jag kvistarna från 4 starkt begränsade par- 

 tier av trädkronorna i avsikt att därigenom undvika större svängningar 

 i klorofyllhalten. Tyvärr hann jag blott utföra en enda serie klorofyll- 

 bestämningar för dessa 4 områden. Då avsikten härmed var att skaffa 



