[37] SOL- O. SKUGGBLADENS KOLHYimATSPRODUKTION 257 



stämningarna gälla blott klorofyll a + b. För vartdera av proven extra- 

 herades 1 gr. frisksubstans. V^id jämförelsen erhölls följande relativa 

 värden : 



Klorofyllbestämning den 29. VIII. 



Gran, solbarr 1,0 



» skuggbarr 1,5 



Tall, solbarr 1,8 



» skuggbarr 2,0 



Assimilationskurvornas läge i förhållande till varandra mot- 

 svarar sålunda i det närmaste klorofyll hal ten, om man jämför 

 solbarr med skuggbarr. 



Såsom jag redan påpekat ligga de ljusstyrkor, vid vilka tallens och 

 granens livligaste assimilation inträda, högre upp på skalan än i något 

 förut känt fall. Det vore av största ekologiska intresse att utreda orsa- 

 ken till detta förhållande. 



Man måste i första hand klarlägga orsaken till det förhållandet, att 

 luftens låga kolsyrehalt förmår hålla assimilationsstegringen stången utan 

 att, som eljest i regel är fallet, begränsa kurvan till en horisontell linje. 

 Antingen äro de båda trädens assimilationskapacitet så låg, att luftens 

 kolsyrehalt ej kan spela sin vanliga roll som begränsande faktor vid 

 högre ljusstyrkor eller också äga tall- och granbarren en mer än vanligt 

 hög förmåga att absorbera CO^-gasen. Den senare möjligheten förefaller 

 mindre sannolik. För det första alternativet tala däremot vissa resultat, 

 av LUBIMENKOS undersökningar över koniférers och bladväxters assimi- 

 lationsstyrka och dess förhållande till klorofyllhalten (1908a). Dessa re- 

 sultat visa en god överenstämmelse med mina egna kurvor. Vid en jäm- 

 förelse mellan assimilationsförmågan och klorofyllhalten påvisar han en pa- 

 rallellismj som särskilt för barrträden är påfallande (1908 p. 260 — 267). 

 Men ännu viktigare för vår föreliggande fråga är den jämförelse, som 

 man med ledning av hans siffror (p. 260) kan göra mellan koniférernas 

 klorofyllhalt och bladväxternas. Jämförelserna gälla relativa tal beräknade 

 på friskvikt. Märkas bör att det här är fråga om bladets samtliga färg- 

 ämnen i alkohol- eller benzinlösning (p. 236). LUBIMENKO visar att fullt 

 utvecklade barr hos Abies nobilis, Picea cxcelsa, Piniis silvestris och Taxus 

 baccata ha en klorofyllhalt som faller inom den relativa gränserna 30,5 

 och 35,0 medan talen för Robinia Psetidacacia, Betiila alba, Tilia par- 

 vifolia och Fagus silvatica äro 51,8, 62,2, 82,4 och 100,0. Av dessa 

 fåtahga uppgifter kan man naturligtvis ej draga några bestämda slutsat- 

 ser, men det förefaller ej osannolikt, att koniférerna utmärkas av lägre 

 klorofyllhalt än bladväxter i allmänhet. Är detta riktigt, då bör man 

 också närmast söka förklaringen till tallens och granens sär- 



