[39] SOL- O. SKUGGBLADENS KOLHYDRATSPRODUKTION 259 



syrekoncentrationerna växer nästan proportionellt med dessa. (Brown 

 och EscoMBE 1902 p. 397, 1905 p. 48; Demoussy 1903 p. 325; Warburci 

 1919 p. 252—255; Henrici 1919 p. go; Mc Clean 191g p. 156 och 

 157.) Vikten av dylika undersökningar ligger i öppen dag ej minst då 

 det gäller att bedöma den ekologisk-assimilatoriska effekten av olika 

 jordslags kolsyreproduktion. 



Säsom BOYSEN Jensen framhåller, karaktäriseras assimilationskurvan 

 av tre punkter: i) respirationsvärdet, 2) den ljusstyrka, vid vilken respira- 

 tion och assimilation hålla varandra i jämvikt, och 3) assimilationens maxi- 

 mala styrka. Den sista punktens värden ligga för tall och gran vid ljus- 

 styrkor ovanför den, som jag i tabellerna betecknat med 100 %, och 

 finnas följaktligen ej i mina kurvor. Andningsintensiteten i mg pr timme 

 och jämviktspunkterna, ställa sig på följande sätt: 



Pinus sill'., skuggbarr 0,10 mg i,S % 



» >' solbarr 0,23 » 4,0 % 



Picea excelsa, skuggbarr 0,23 » 3,0 % 



» » solbarr 0,22 » 7,5 % 



Som synes av dessa tal och kurvorna i fig. 13 stå jämvikts- 

 värdena i ett förhållande till varandra, som motsvarar kur- 

 vornas i allmänhet och klorofyllhalten, alltså en analog före- 

 teelse till den korrelation, som LUBIMENKO påvisar mellan 

 klorofyllhalten och assimilationskapaciteten. (Jfr sid. 257, 258). 



I BOYSEN Jensens (i9i8)och LUNDEGARDHS (1921) arbeten finnas jäm- 

 viktsvärden för ett flertal växter, med vilka man kan jämföra tallens och 

 granens. Tyvärr är det ej möjligt att samtidigt medtaga respirationen, 

 då de nämnda forskarna beräknat sina värden på bladyta, medan mina 

 egna uppgifter gälla friskvikten. Överhuvudtaget torde en jämförelse 

 mellan andningsintensiteten vara säkrare baserad på objektens vikt än 

 på deras yta. För ett assimilerande blad bestämmes energimängden 

 bl. a. av bladytan och sambandet mellan yta och assimilation är därför 

 utan vidare klart. Däremot kan man knappast förutsätta en lika vitt- 

 gående korrelation mellan yta och andning. Snarare är den senare be- 

 stämd av cellmassans volym och vikt. 



I följande förteckning ha växterna ordnats efter stigande värden på 

 den ljusstyrka vid vilken andning och assimilation äro i jämvikt. 



Skuggplantors och skuggblads anpassning för en assimilation vid lägre 

 ljusstyrkor framgår av ovanstående sammanställning och är förut fast- 

 ställd, senast av Henrici i 92 i (p. 145). I denna serie, som på sitt sätt 

 framhäver objektens olika IjuskänsHghet och ljusbehov, komma de båda 

 barrträden sist och visa därjämte påfallande höga värden. Deras stora 



