260 



M. G. STALFELT 



f40] 



Tab. II. Ljusstyrkor vid vilka andning och assimilation äro i jämvikt hos olika hit» 



tills undersökta växter. 

 Lichtintensitäten in % bei welchen Respiraiion und Assimilation verschiedener Pflanzen 



< ileichgewicht zeigen. 



ljuskrav ha vi förut lärt känna genom assimilationskurvorna, som ej ens 

 vid fullt solljus nådde det maximum, som i övriga kända fall inträffar 

 vid betydligt lägre ljusvärden. 



Ehuru förhållandet mellan klorofyllhalten och assimilationsgraden är 

 underkastat stora växlingar, till och med för den enskilda arten (jfr 

 sid. 264), så ledes man dock av de anförda jämviktsvärdena till slutsatsen, 

 att klorofyllhalten utgör en huvudorsak till dessas inbördes ordning och 

 att tallens och granens höga ljusbehov är en följd av dessa 

 träds relativt låga klorofyllhalt. Härför tala följande fakta, då de 

 jämföras med ovanstående serie jämviktvärden: i) Skuggplantor och 

 skuggblad äga högre klorofyllhalt än solplantor och solblad (LUBIMENKO 

 1905 p. 412 — 414; RosÉ 1913 p. 34--36; Stälfelt 1920 p. 12g; jfr 

 sid. 228). 2) Koniferernas klorofyllhalt är relativt lägre än bladväxternas 

 (LUBIMEXKO 1908 p. 260). 



4. Sol- och skuggbarrens kolhydratsekonomi. 



Med hjälp av ett objekts assimilationskurva vid olika Ijusintensiteter 

 och med kännedom om den naturliga ljustillgången bör man kunna ut- 

 föra vissa kalkyler över storleken av det eventuella kolhydratsöverskott 

 som finnes, sedan en del av assimilaten förbrukats vid andningen. Om 

 man härvid bortser från ämnesomsättningens intermediära produkter, kan 

 man inskränka sig till att räkna blott med kolsyrebilansen. 



