264 M. G. STÅLFELT [44] 



bildning till de högre ljusvärdena, utan att dock utnyttja det direkta 

 ljuset i dess helhet. Det är därför i regel svårt, att i kronan av en 

 äldre tall finna ett område, där barren under hela dagen eller blott en 

 del därav beskuggas mot direkt solljus. Hesselman (1904 a p. 369, 

 370) utförde mätningar över ljustillgången inuti kronorna av ett flertal 

 skogsträd och visar, att ljuset i granens krona en klar sommardag är 

 ungefär tre gånger svagare än i tallens. Det är också helt obetydliga 

 ljusmängder som förmå tränga igenom ett tätt granbestånd. »Den mör- 

 kaste granskog» säger Warming (1919 p. 580) »är så mörk, att där ej 

 växer en enda grön planta på marken, inte ens en mossa; man ser 

 blott ett tätt täcke av bruna barr med nedfallna grenar och kottar och 

 på de mera nakna ställena träda granens ytligt liggande rötter fram och 

 flätas om varandra». 



Överhuvudtaget går ju granens arkitektonik ut på att bilda en så 

 stor barrmassa som möjligt och så anordnad att allt diffust ljus och direkt 

 solljus absorberas: Pyramidformen, de talrika, relativt små och starkt 

 förgrenade grenarna, de tättsittande, små barren. Till dessa karaktärer 

 utgöra tallens en bestämd motsats. 



I fråga om ljusbehov och ljusekonomi gör sig alltså en skillnad gällande 

 mellan de båda barrträden. På grund av barrens underlägsna assi- 

 milationsförmåga nödgas granen utnyttja alla res u rser för för- 

 storing av assimilationsytan samt absorbera diffust och direkt 

 solljus i full utsträckning. Tallen behöver ej tillgripa en sä 

 sträng hushållning tack vare sina barrs större assimilations- 

 förmåga. 



Vid den gjorda jämförelsen måste ihågkommas, att assimilationsupp- 

 gifterna blott representera tvänne trädindivid och att de individuella väx- 

 lingarna i klorofyllhalt och därmed också ljusbehov kunna tänkas vara 

 högst betydande. En undersökning i denna fråga vore särdeles önsk- 

 värd och absolut nödvändig för en allmännare jämförelse. Att klorofyll- 

 mängden växlar med belysningen framgår av de gjorda analyserna och 

 av LUBIMENKOS försök (1908 b. p. 379), men den torde också växla 

 mellan olika trädraser och eventuellt mellan de enskilda individerna inom 

 en och samma ras. Sådana olikheter ha nyligen fastställts för kloro- 

 fylltillgången hos olika vetesorter och visat viktiga samband med organ- 

 utbildning och fruktens beskaffenhet (Westermeier i 92 i). Endast en 

 orienterande undersökning kan därför avgöra förhållandet mellan tallens 

 och granens klorofyllrikedom i allmänhet. Vore mina egna och LUBI- 

 MENKOS (1908 a) klorofyllbestämningar utförda med samma metod och 

 likvärdiga, så kunde man ur de föreliggande resultaten draga slutsatsen 

 att de individuella eller rasegna växlingarna i klorofyllhalten äro högst 



