266 M. G. STALFELT • [46] 



På denna punkt lämna LuBlMENKOs undersökningar (i 907 och 1908 b) 

 över förhållandet mellan klorofyllbildnin*^ och Ijustillgång en särdeles 

 viktig upplysning, Nämnde forskare jämförde klorofyllproduktionen hos 

 unga plantor vid olika Ijusintensiteter och visar att den maximala kloro- 

 fyllbildningen, pr friskvikt räknad, i regel inträffar vid medelstarkt avbländat 

 solljus. Passeras ljusskalan uppifrån och nedåt från direkt, icke avbländat sol- 

 ljus "till svagt solljus, så stiger alltså klorofyllhalten till en början och rela- 

 tivt hastigt för att sedan hålla sig konstant eller ännu vanligare lång- 

 samt falla. Sådana klorofyllkurvor fann han hos HeliantJnis anninis, 

 Avena sativa, Tritiaim vulgäre (1907 och 1908 b) samt Cannabis saiiva 

 och Lupimis alhis (1908 b). Hos plantor av Pinus Pinea, P. silvestris, 

 Larix eiiropcea och Picca excclsa uppnådde klorofyllproduktionen intet 

 maximum utan ökades nästan oavbrutet med ljusets avtagande. Ök- 

 ningen var relativt obetydlig hos de tre förstnämnda barrträden men 

 däremot högst avsevärd hos granen. (1908b p. 373 — 380). 



Granklorofyllets kvantitativa anpassningsförmåga för olika 

 ljuslägen är sålunda överlägsen de andra barrträdens. 



BOYSEN Jensen anför en del mätningar, som han utfört över sam- 

 bandet mellan den naturliga ljustillgången och årsskottens längd hos 

 ett flertal träd bl. a. granen (1910 p. 49). Förhållandet mellan dessa 

 båda variabler anger han medelst kurvor, som sålunda på sitt sätt visa 

 trädens ljusbehov. Tyvärr äro hans mätningar för granens vidkommande 

 ej så talrika, att han vågar konstruera en kurva för detta träd. Ljuset 

 anges i % och årsskottens längd i cm. För granen har han 4 bestäm- 

 ningar. 



Ljus 1,45 16 30 — 40 100 



Årsskottens längd 3 16 23 52 



Dessa värden på årsskotten visa ett förhållande till ljuset, som osökt 

 påminner om samma träds assimilationskurva. Inläggas de 4 värdena 

 i BoYSEN Jensens figur, p. 54, så bilda de en kurva, vars ställning till 

 lövträdens tillväxtkurvor är fullt analog med den, som jag påvisat hos 

 de båda barrträdens assimilationskurvor, jämförda med lövträdens: Löv- 

 trädskurvorna uppnå relativt snart sitt högsta värde och övergå därpå 

 till horisontella linjer, medan granens oavbrutet stiger. Granen kan alltså 

 leva vid en ytterst ringa ljustillgång; men ju mera ljus den får, desto 

 bättre växer den. 



Av det anförda framgår, att granen är ett extremt både skugg- 

 träd och ljusträd. Dess minimumbehov av ljus ligger så lågt, att 

 den måste jämnställas med boken. Men för att uppnå sin maxi- 

 mala assimilationsstyrka behöver den liksom tallen mer ljus 



