270 M. G. STÅLFELT [50] 



under vegetationsperioden samlas och som skola tjäna nämnda organs 

 utveckling ett följande år. HesSELMAN (1904b och c), som undersökt 

 utvecklingen av barr, skott och årsringar hos tallen i samband med väder- 

 leksförhållanden, lämnar ett exempel som är rätt belysande för vad torkan 

 kan åstadkorrima i detta hänseende t. o. m. för ett så motståndskraftigt 

 träd som tallen. Han visar, att den kraftiga längdtillväxt och de talrika 

 kortskott, som kunde konstateras hos nämda träd år 1902, huvudsakli- 

 gen berodde på väderleksförhållandena sommaren 1901. Denna utmärk- 

 tes visserligen av en utpräglad nederbördsbrist, dock ej större i allmän- 

 het än att tallen förmådde utnyttja nämnda sommars ovanligt höga me- 

 deltemperatur och rika ljusflöde. I Stockholmstrakten synes emellertid 

 torkan ha överskridit gränserna för även vad tallen kan tåla. Neder- 

 börden var här mindre än på andra platser i landet sommaren 1901 och 

 tallens längdtillväxt år 1902 var också betydligt svagare. ^^Här har så- 

 ledes den intensiva torkan i förening med ogynnsamma lokala betingel- 

 ser åstadkommit ett stilleständ i vegetationen, som bland annat yttrat 

 sig i en förkortning av det följande årets skott» (1904b p. 33). Tallen 

 är emellertid genom sitt djupa rotsystem och sin relativt ringa transpire- 

 rande yta särskilt rustad för att uthärda torka. Andra växter som t. ex. 

 granen skulle därför otvivelaktigt ha reagerat tidigare och ännu mera 

 kraftigt i ovannämda fall. 



