[9] SK0(;S1NSP:KTERNAS skadegörelse 1918 289 



enär de ej yngla i plantorna, utan deras förökningsmöjliohetcr 

 bero av avverkningar och gallringar i närheten av kultu^i-erna. 

 Endast vid ett tillfälle har en verklig massförökning av splintvivlar 

 iakttagits i vårt land och detta är av så stort intresse, att det förtjänar 

 anföras här. I samband med märgborrundersökningar, som gjordes vid 

 Torreby i Bohuslän, iakttogs i ett bergtallsbestånd, som genomgallrats 

 för två vintrar sedan, att de kvarliggande kvistarna, som betäckte mar- 

 ken med ett tjockt lager, alla även de smalaste voro fulla av splintborre- 

 gångar, som i detta fall ej förlöpa i märgen utan under barken och 

 rännformigt insänkta i splintytan. Fig. 6 ger någon föreställning om, 

 huru fulla de voro med gångar. 



Härav framgår, att bergtallens grenar äro i alldeles särskild grad om- 

 tyckta av splintvivlarna, och då som bekant hos detta trädslag en vida 

 större^ procent av kubikmassan ligger i grenarna än hos den vanliga tal- 

 len, så bliva vid avverkningar och gallringar i bergtallbestånd yngelmöjlig- 

 heterna för splintvivlarna mycket gynnsammare än hos den vanliga 

 tallen. 



Att bergtallgrenarna bliva fulla med splintvivlar, skulle i och för sig 

 ej betyda något, eftersom splintvivlarna ej yngla i friska bergtallar. Men 

 splintvivlarna göra i likhet med tallvivlarna sin största skada vid skal- 

 baggarnas näringsgnag, varvid års- och fjolårsskotten genomstickas, och 

 därför måste en massförökning av splintvivlen hava till följd en' vid- 

 sträckt skadegörelse på bergtallens årsskott. 



Man måste därför vid avverkningar och gallringar i bergtalls- 

 bestånd hava uppmärksamheten riktad på den fara, som hotar 

 från splintvivlarna. 



Det är således i allmänhet ingen svårighet att skilja tallvivelns och splint- 

 vivelns gångaråt, enär de ej förekomma på samma material. En förväxling 

 undviker man också, om man kommer ihåg, att splintvivelns gångar, när de 

 ej gå i märgen, alltid fåra splinten djupt (fig. 6), medan tallvivelns' gångar 

 äro synnerligen grunda och det blott är puppkamrarne som äro djupare 

 nedsänkta (fig. i och 2). Därtill kommer, att även larverna äro lätta 

 att skilja från varandra. SpHntvivellarverna äro nämligen betydligt tjoc- 

 kare framtill och ha endast den främre delen av den till största delen 

 i halsskölden indragna huvudkapseln kitiniserad och brun (fig. 7 b), medan 

 tallvivellarverna äro mera jämnbreda och ha brun huvudkapsel, som ej 

 är indragen i halsskölden (fig. 7 a). 



Märgborrarna {Mvelophiliis piniperda L och viinoi- Htg). 



Pärlälvens revir (C. Phragmén). För att utröna verkningarna av de angrepp 

 av märgborren, som föregående sommar iakttogos i en del kronoskogar samt 



