BIHANG TII.L K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 14. AFD. IV. N:0 2, 5 



damentala qvarstår alldeles oförändrad. Denna familj bildar 

 derför också den bäst begränsade och mest typiskt utpräglade 

 gruppen inom rätvingarnes ordning. Beträffande den allmänna 

 organisationen hänvisas till Burmeister's >Handbuch der Ento- 

 mologien och Fischer's »Orthoptera Europa^a^^. Här må i af- 

 sende derpå endast så mycket inledningsvis nämnas, som nöd- 

 vändigt förutsattes, för att den följande framställningen riktigt 

 skall kunna förstås. 



Hufviidet. Hj essän är i allmänhet skild från pannan 

 genom en horizontal crista, som går från främre randen af 

 facettögat till hjessans spets. Denna kam bär ofta på hvar- 

 dera sidan en mer eller mindre skarpt markerad fördjupning, 

 hvars form är af stor systematisk betydelse, de s. k. foveolce 

 frontales (/. /. fig. 1, Tab. 1). I pannans midt fortsätter sig 

 från hjessan vertikalt nedåt pannkölen (costa f rontalis), hvilken 

 bär det opariga ocellögat. 



Den sadelformisa halssköldens dorsalfält beg-ränsas ofta 

 lateralt af tvänne sidokölar {carince laterales) och äger der- 

 jemte oftast en läno^sgående midtelköl {carina media) c, /, c, m, 

 tigg. 5, 6, 7, Tab. I. Dorsalfältet är i allmänhet genom en 

 tvårfåra (sulcus transversus typicns) afdelad i 2 partier, ett 

 främre och ett bakre. Den främre delen bär ofta en eller 

 flere sekundära sulci, hvilka sällan äro så skarpt markerade 

 som sulcus typicus och sällan genombryta carina media. Sulcus 

 tvpicus är emellertid alltid den bakersta af tvärfårorna. 



1 afseende på vingådrornas terminologi har jag i hufvud- 

 sak följt Brunnek v. Wattenwyl (Prodromus der Europäischen 

 Orthopteren). Dock har jag utbytt namnet v. mediastina mot 

 r. suhcostalis och benämnt elytra's främre rand, som emellanåt 

 markerar sig som en oanska tvdlio" vins^åder, veiia costalis eller 

 costa. Motsvarande fält hafva härefter erhållit namn. 



I Acridiodeernas täckvingar iakttager man i allmänhet 

 följande långsgående hufvudådror: 



1. Vena costalis ^) (v. marginalis FisCH.) som bildar vin- 

 gens främre rand och i regel är mycket svagt utbildad, ofta 

 otydlig (v. c. fig. 9, Tab. II). 



2. V. snbcostalis -) (v. mediastina FiscH.) alltid starkt 

 utvecklad (v. s. fig. 9, Tab. II). 



') V. costalis SUNDEVÄLL, c. J. Om Insekternas extreraiteter samt 

 deras hufvud och mundelar. Kongl. Sv. Vet.-Akad. Handl. Bd. III, 1860. 

 ^) V. subcostalis Sundevall 1. c. 



