10 BERNHARD HAIJ, ÖFVERSIGT AF SKANDINAVIENS ORTHOPTERER. 



Inom detta slägte iakttager man i afseende på det yttre 

 hörselorganets byggnad och form tvänne väl skilda typer. 

 Den ena ansluter sig till mer primära former; hos densamma 

 är öronöppningen vid och tragus mycket svagt utbildad, högst 

 obetydligt inskjutande bakom abdominalsegmentets hamulus 

 (tympanum semiapertum). Den andra representerar den längst 

 genomförda differentieringen och utmärkes derigenom, att öron- 

 öppningen är betydligt trängre, presenterande sig som en sned- 

 ställd springa och tragus starkt utvecklad, inskjutande ett godt 

 stycke bakom hamulus (tympanum clausum). Lägges denna 

 olikhet till o-rund för indelnino-en af hithörande arter, fä vi 

 tvänne naturligt begränsade hufvudformer, typerna I och II. 



Typen I omfattar i sin ordning tvänne väl skilda form- 

 grupper. Den ena (Melanopterus-gruppen), som representeras 

 af Stenobothrus melanopterus v. BoRCK och apricarius L., 

 karaktäriseras af egendomligheter i afseende på elytra's ving- , 

 ådror och vingfält. Hos den andra (Parallelus-gruppen), repre- 

 senterad af Stenobothrus parallelus Zett., dorsatus Zett. och 

 albomarginatus De Geer, finner man den normala utbildningen 

 af täckvingarnes ådror och fält. Denna grupp utmärker sig 

 föröfrigt genom en något starkare utbildning af hjessans spets 

 (fastigium) och den i följd häraf mera tillbakadragna pannan, 

 hvarutinnan gruppen tenderar till Truxalidernas mest typiskt 

 utpreglade former (Truxalis m. fl.). Vidare iakttager man hos 

 ifrågavarande grupp en i allmiinhet svagare utbildning af 

 vingarne, hvilken differentiering i Sten. parallelus fått sitt 

 pregnantaste uttryck. Hithörande arter flyga också dåligt. I 

 sammanhang med vingarnes jemförelsevis svaga utbildning stå 

 också rvo-asköldens form och bvsgnad. Dess bakre, bakom 

 sulcus transversus befintliga del är ej starkare utvecklad än 

 den främre, pronotum är i hela sin längd nästan jemnbredt, 

 dess sidokölar förete en obetydlig divergens bakåt, äro mer 

 eller mindre parallela. 



Typen II, dit Stenobothrus viridulus L., rufipes Zett., 

 biguttulus L., bicolor Charp. höra, ansluter sig beträffande 

 vingådror och vingfält i hufvudsak till parallelus-gruppen, ut- 

 miirker sig genom en starkare flygförmåga och en deraf betingad 

 starkare utveckling af vingarne och deras muskulatur. I sam- 

 band härmed är bakre delen af pronotum starkare \;tbildad än 

 den främre. Pronotum vidgar sig ganska mycket bakåt och 

 dess sidokölar divergera högst betydligt åt detta liåll. Af 



