BliJANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HAXDL. BAND 14. AFD. IV. N:0 12. 15 



hafva varit från 1786 till 1799. Och då sillen 1808 gick från 

 Bobuslän, började ånyo, enlio-t Boeck, en svcl-norsk sillfiske- 

 period. Den historiska erfarenheten pekade således tydligen 

 på en vexling mellan sillfiskenas riklighet inomskärs vid södra 

 Norge och vid Bohuslän. Att så äfven kan vara förhållandet 

 med storsillens riklio;a förekomst utomskärs, är visserlio-en an- 

 taklist men ine-alunda bevisadt. 



På senare åren, innan man ännn visste — jag hade dock 

 inför Vetenskaps-Akademien yttrat en förmodan derom — , att 

 storsillen årligen inträngde i Skagerack och Norra Kattegat, 

 hade man der påträffat flera pelagiska fiskarter, boniter och 

 andra den öppna Atlantens vagabonder, silljagare, som väl 

 kunde antagas hafva följt sillstimmen på deras väg. Men äf- 

 ven dessförinnan, Åtminstone 1855, måste storsill, d. v. s. höst- 

 eller vinterlekande sill hafva funnits vid Bohuslän, då A. Y. 

 Malm den 30 Mars 1856 vid Kalfsimd tagit sillungar af 46 

 till 49 mm:s kroppslängd, hvilka omöjligen kunnat härstamma 

 från vårlekande sill. 



Det har således obestridligen varit förhållandet, att stor- 

 sillen i åtskilliga år varit tillstädes i norra Kattegat och Ska- 

 gerack, utan att den i dessa farvatten blifvit omedelbart iakt- 

 tagen. 



Sillen kommer till södra Norge från nordvest, det är en 

 o-ammal erfarenhet. Likaså böriar det skotska sillfisket årligen 

 först vid Shetlandsöarne och sedermera längre och längre söder- 

 ut. Sillen uppstiger således årligen norrifrån på den platå af högst 

 100 famnars djup, på hvilken Storbritanien och Irland äro be- 

 lägna, och hvilken platå, om den upprestes till hafsytan skulle 

 i landfast förbindelse förena dessa öar med kontinenten allt 

 ifrån Skagen söderut ungefär till midten af Gascognerbugten. 

 Vestkusten af det land, som på sådant sätt skulle uppstå, 

 sammanfaller söderiit med sillens nuvarande iitbredning i denna 

 del af Atlanten. Mellan denna platå och Norge, längs vest- 

 kusten af södra Norge, går den bekanta s. k. Norska djupa 

 rännan in i Skagerack, med mindre djup än 200 famnar 

 på en sträcka söderut från Bergenstrakten till Lindesnäs, d. v. s. 

 utanför den trakt, der det egentliga norska vårsillfisket för- 

 sigin-ått, och temligen smal vid sistnämnda näs men i Skagerack 

 vidgande och fördjupande sig, så att mellan Arendal och 

 Skagen, dock något närmare Norge, finns ett djup af nära 

 450 famnar. Fortsättningen af denna ränna, upp till 40-fam- 



