O/n vattenytans i Östersjön och Medelhafvel höjn. och .sanl/i. 4U'> 



■man i seduare lider utforskat, skulle inan dcrföre ålerkoninia till 

 den gamla förmodan, att vindriktningen häivid är cu icke ovii- 

 sendtlig orasiändigliet, churuviil äfven dervid stridiga förhallanden 

 forekomina. Man känner, att lufttrvckningen i allmänhet är större 

 under påstående nordlig vind än under sydlig, och att den nord- 

 liga vinden framskjuter vjlluct söderut, då man således på den 

 nordliga sjöstranden ser samiidii;bet för hög Barometer och lågt 

 Tatlen. Sådant skulle inträffa t. ex. i Torueo och sannolikt i hela 

 Bottniska viken ; men alldeles motsatt borde förhållandel vara på 

 Preussiska kusierne af Östersjön, dit vallnei, under hög Barome- 

 ter, af samma nordliga vind framflyttas och borde visa sig högt. 

 Är delta verkliga förhållandet? Emot den antagna theorien och 

 derpå grundade förmodan finner man del så vara. Navigations- 

 Läraren Bannasch har uti Poggendorffs Aniudei-j B. 112, 

 s. 209, &c. meddelat resultaterne al de observationer, som lill be- 

 stämmande af vattenytans höjningar och sänkningar i Östersjön blif- 

 vit åren 1815 — 1834 gjorda vid Fyrbåken i Pillau, hvilka visa, 

 att \altuel der står högre under påslående nordliga vindar, än un- 

 der svdliga. Lägst var det vid OSO och SO, som der är land- 

 vind, och högst vid dess motsatts ]NW; men skillnaden emellan 

 dessa ytterligheter var, i medeltal för alla åren, ej större än 8|- 

 Preussiska tum. Med huru myckel detta n)edeltal af enskilda yt- 

 terligheter öfverskridiis, är ej uppgifvel. 



Äfven vid de i Algier gjorda iakttagelserna, när de uogare 

 granskas, förekomma sådana particla afvikelscr, all de förtjena la- 



