T3Ö 



G. C. IJJllstrôm 



bvaraf ulföilisen synes liuiiidan inbördes öfvcrensiäiiimelsen nicllaa 

 dessa vigtcr är. Skiljaktiglielerna äro, eflcr nutidens fordran pä 

 noggrannhet, ganska stora; men Llifva omärkliga vid vägniog med 

 den Våg, hvarlill de böra. 



Härmed furijena jemfOras några i Sverige ej längesedan 

 funna, med ofvnnbcskrifna likartade, vigter. Enligt u|ijigirt i I-il- 

 lerär-Tidniugeu Studier, Kritiker och Notiser, N:o 22 for 1841 

 /■id. 170. bar till granskning i Svenska Kongl. Yitterhels,- Illsto- 

 lie- ocb Aniiqvitcts-Akademicn i Mars ocb Aj)ril månader 1841 

 förevarit, ibland annat en à Lilla Robne 1 Lye Socken på Goti- 

 laud funnen jernkula, öfverdragen med ett lunnt skal af bronz, pä 

 tveune sidor tillplattad och märkt med tveiuie inslagna punkter pa 

 hvardera". Den yttrade saunolika förmodan , alt denna kula varit 

 ett lod, begagnade i foiutideu vid vägning af ädla metaller, vinner 

 nf jcniförclscn med ofvauDämuda, lillsammans med dcriill börande 

 Vag funna, vigter fullkombg bekräftelse. Dess vigt uppgilves vara 

 1,'y lod (13,697 grammer), äfvensoui af tre andra, en i Ånger- 

 manland och två pä Goitland inom två år fuuna, den största, som 

 pr« de platta sidorna bar sirater, hvilka vid hastigt påseende likna 



