dcuua första årsLögiiil fick Lcgûs af Vcicnskaits-Socictelcn nicd 

 ren ocb oblaudad ghidjc. Jusi dca man, hvais tillficdssiallelse och 

 fröjd vid delta illlfàlle saken ej varit üfvcrlräd'ad af uugou annans, 

 Lief det ej föruunadt alt üfverlcfva dcnua LciydcI&cfuUa dag, och 

 Vetcnskaps-Societeien nödgas redan sakna en al sina Ledamöter. — 

 Veleuskaps-Societetcn nödgas sakna — det är ett enkelt uttryck, 

 men i dess enkelhet ligger en tung vigt och en dyster alfvarlig- 

 bet, da det betecknar en förlust, så vigtig, så oförutsedd, som den 

 af Cliemiœ Professoren vid Kejscr). Alexauders-Uulversiletet i Fin- 

 land, Assessoren i Collcgium Mcdlcum, Ledamoten i llere veten- 

 skapliga Samfund och Riddaren af Kcjscrl. S:l ^A ladimirs-Ordens 

 Fjerdc Class, Philosophiœ-Doctoren Pkiiii Adolph von Bonsdori f. 



En lycklig hand har redan vid det högtidliga liilfiillc, da 

 denne i mannafdderus kraftfulla ar horlryckic [jiirde vigdes vid sin 

 tidiga grnf, uj>pdragtt en likaså sann, som rörande taila al hans 

 förtjcnsler och värde som mcnniska, nic(ll)0rgarc, emI)Clsnuin och 

 Acadcniisk khare. 



För alt ej med en svagare efierklang nödgas ii|i|ircpa det då 

 sagda, måste jag hiiuvis-a till dessa minnesord, som säkerligen oj 

 äro obekante för de liär församlade. Ingen af dem som kände i 

 lifslldcn Piofcssor von Bonsdorff, .sk.nll ]:A\n icckningens sanning, 

 och denna teckning föi klarar orsakerne till den utmärkta högakt- 

 uiug, livilkcn den hädangångnc åtnjöt lins sin omgifiiing; såväl 

 hos iildrc och jemårign, som hos ungdomen, h\ars omdöme om 



