22 AURIVILLIUS, OM HAFSEVERTEBRATERNAS UTVECKLINGSTIDER. 
b) Utvecklingen af bestämda arter. 
Calanus finmarchicus GUNN. 
Juniores såväl som adulti af denna Copepod uppträda på 
ett väsentligen olika sätt under olika årstider på inomskärs- 
mot på utomskärsstationer eller i öppna Skagerak. 
På inomskärsstationer hafva de sålunda erhållits a) under 
den kallare årstiden (Sept.—Dec. samt Mars —Maj) dels i ytan, 
dels på djupt vatten, b) under den varmare årstiden (Juni— 
Aug.) i regeln endast på djupare vatten, blott undantagsvis 
och fåtaligt i ytan. 
På utomskärsstationer deremot erhållas de mera regel- 
bundet i ytan såväl som på djupet ej blott under den kallare 
tiden men äfven under sommaren. 
De föreliggande fakta beträffande yngre individers upp- 
trädande inom Skagerak synas således antyda, att utveck- 
lingen omfattar större delen af året: Mars—Dec. Såsom re- 
dan i ett föregående arbete framhållits, träffas arten året om 
på djupare vatten äfven i Skageraks kustområden, och det 
torde ej lida något tvifvel, att den också fortplantar sig der- 
städes och att sålunda de utvecklingsformer som träffas i 
ytliga lager delvis kunna vara endogenetiska. Men å andra 
sidan tyder det plötsliga uppträdandet i ytan af såväl adulti 
som juniores under vissa årstider derpå, att den i Skagerak 
endogenetiska stammen årligen ej oväsentligt rekryteras från 
andra håll och närmast genom de hafsströmmar, som från 
Nordhafvet sätta in mot svenska kusten. 
Ett annat bevis för artens främmande ursprung lemnar 
det förhållandet, att den under den varmare årstiden lefver 
i vattenlager med mycket låg temperatur men samtidigt kon- 
stant, hög salthalt, nämligen på de större djupen i fjordarne 
och öppna Skagerak; deremot endast sporadiskt (och i sådant 
fall indrifven med ytströmmar från öppet haf, d. v. s. vid 
hög ytsalthalt) förekommer i eller vid ytan. Detta pekar i 
och för sig otvetydigt på ett nordligt uppkomstcentrum, en 
anvisning, som vinner det kraftigaste stöd af den jämförande 
djurgeografien. Detta centrum ligger nämligen, enligt dennas 
vittnesbörd, 1 Norra Ishafvet, der arten uppnår sitt maximum 
såväl beträffande storlek som individrikedom. Men från 
samma håll påvisas tillika, att arten är 1 framstående grad 
eurytherm (ehuru tillika stenohalin) genom sin förmåga att 
