6 ANDERS HENNIG, FAUNAN I SKÅNES YNGRE KRITA, II. 
hamn. Arten är en utpräglad kritform, som börjar i cenoman 
och fortsätter in i étage danien. Maximum af utveckling 
når den i den yngre senon. 
Ostrea lateralis, NILSS., emend. HENNIG. 
1827. Ostrea lateralis, Ninss., Petrif. suec., pag. 29, pl. 7, fig. 7—10. 
1897. Ostrea lateralis, HENNIG, Revision af Nilssons kritlamellibr., pag. 23. 
Skalets form hos de i den Yngre kritan förekommande indi- 
viderna af denna art är lika oregelbunden och vexlande som 
hos de från den äldre kritan bekanta, i ena som i andra 
fallet beroende på stödets form och på skalets läge i för- 
hållande till detta stöd. 
Exemplar af denna species äro funna i alla de tre olika 
kalkstensvarieteter, som uppträda vid Annetorp. Den fins 
vidare i Skånes senon och det såväl i mammällatus- som 
mucronata-zonen. Börjande i cenoman lefver denna art med 
bibehållande af sina ursprungliga karakterer ända in i yngsta 
eocän eller äldsta oligocän. 
Skalen hos Annetorps-formen har samma dimensioner som 
hos de i Skånes öfriga kritbildningar uppträdande individerna. 
Gen. Spondylus, LAM. 
Spondylus faxensis, LUNDGREN. 
1867. Spondylus striatus?. LUNDGREN, Paleontologiska iakttagelser öfver 
faxekalken på Limhamn, Lunds Univ. Arsskr., Tome 3, pag. 24. 
1855. Spondylus faxeensis, LDGRN, Anmärkn. om Spondylusarterna i Sveriges 
Kritsyst., Sveriges Geol. Unders., Ser. C, N:o 69, pag. 10, pl. 2, fig. 19—20. 
1885. Spondylus crispus, LDGRN, ibidem, pag. 14, pl. 2, fig. 31. 
Underskalets djupaste parti ligger emellan dess cen- 
trum och umbo; härifrån höjer sig marginalpartiet snedt uppåt 
och utåt. Stundom går fördjupningen i en jemnböjd båglinie 
från den ena randen till den andra utan någon skarpare konka- 
vering vid centrum; i andra fall är underskalet plant eller 
t. o. m. något uppåthvälfdt. På utsidan är underskälet för- 
sedt med koncentriska, uppstående lameller, hvilka på sin 
distala, mot skalranden vettande sida äro försedda med 
radierande coste, hvarigenom deras fria rand synes små- 
krusig. Stundom bli somliga lameller, detta gäller särskildt 
de periferiska, längre än de öfriga; jag har mätt den yttersta, 
