24 ANDERS HENNIG, FAUNAN I SKÅNES YNGRE KRITA, II. 
skalets midt, snedt framåtrigtad och inåtböjd. Från umbo 
går snedt nedåt och bakåt en kraftig, rundad rygg, och från 
denna är det bakom densamma liggande triangulära och 
konkaverade partiet skarpt afsatt; här är stupningen skarp, 
framåt deremot bildar stenkärnans hvälfning en större båg- 
linie. Randen rundt omkring stenkärnan är uppviken och i 
hela sin utsträckning, ej endast i analpartiet, försedd med 
kantreffor. Låset är ett normalt, kraftigt cardiumlås med 
två mediana tänder samt en främre och en bakre sidotand. 
Muskelintrycken ovala, djupa; mantelrandens dem förbin- 
dande linie i a. tydlig. Utsidan är slät med koncentriska på 
afstånd från hvarandra liggande och ojemna fåror samt i ett 
par fall mera svaga antydningar till radierande ribbor, i s. 
på de bakre partierna. 
Skalet är i a. helt och hållet förstördt; endast ett af de 
hundratals exemplar, jag undersökt, har ett litet fragment af 
skalet ännu vidhängande stenkärnan. Fig. 33, som visar 
skulpturen i det anala och till detta gränsande mediana 
parti, är tecknad efter vaxafgjutningar i aftryck efter skalets 
utsida. Af denna figur framgår, att skulpturen är olika i 
olika partier af skalet; framtill, som det här synes, slät med 
fina koncentriska strior, baktill med radierande coste. 
Det bakre partiet, sträckande sig fram öfver den run- 
dade ryggen, omtalad här ofvan, var försedt med 35—40 
fina, radierande ribbor, skilda af fåror, något bredare 
än coste. Dessa fåror voro djupast vid sin mediana rand, 
mot den laterala höjde de sig så småningom och här, på 
denna sluttning, liksom stödda mot ribbornas mediana kant, 
sutto cylindriska tvärhuggna tappar af cirkelrund eller oval 
genomskärning; de ovala ha sin längsta diameter vinkelrätt 
mot ribbornas längsrigtning. På 2 mm. bredd gå 6—7 costee, 
tapparnes i samma fåra afstånd från hvarandra är ungefär 
lika långt som fårans bredd. 
På bättre bevarade intryck synes, att dessa tappformiga 
utväxter voro ihåliga (fig. 33), och af ett lateralt randparti 
(fig. 31) framgår, att dessa taggbildningar uppkommit genom 
en hopböjning af tillväxtlamellernas uppstående, fria rand. 
Hos denna art är tillväxtlamellernas täckande rand närmare 
umbo, den öfvertäckta närmare skalranden. Under sådana 
förhållanden måste naturligtvis de genom en hopböjning af 
lamellernas fria rand bildade taggarne och fjällen ha sin 
