Mås 
FÅ 
10 ANDERS HENNIG, FAUNAN I SKÄNES YNGRE KRITA, II. 
stämd norm. I andra tvärsnitt, med fem septalordningar, 
synes dock tydligt, huru det är den femte ordningens septa, 
som förena sig på den mediana sidan om de till den fjerde 
ordningen hörande, mindre utvecklade. De primära och se- 
kundära ordningarnes septa äro af samma inbördes utveck- 
ling och starkare än den tertiära ordningens. 
Somliga septa fortsätta till stammens centrala partier 
och förlänga sig här till oregelbundet böjda och hopvridna 
processer, som bilda en glest lamellös columella på samma 
sätt som hos Dendrophyllia elegans, DUNcAN. + TI längdsnitt 
få dessa mediana septaländar det utseende, högra partiet af 
fig. 11 å pl. 1 visar: högst oregelbundna, sammansmältande 
med från andra håll kommande processer eller slutande så- 
som fria utlöpare. Med stöd af denna bild är det ingen svå- 
righet att förstå, huru såväl septernas anordning i de mediana 
partierna som columellans byggnad är mycket vexlande i tvär- 
snitt t. o. m. på obetydligt afstånd från hvarandra. 
Samma snitt (pl. 1, fig. 13) visar också, att de inter- 
septala loculi äro medelst tvärgolf, dissepimenter, afdelade i 
öfver hvarandra belägna rum. Dessa tvärgolf ligga inom 
samma interseptalrum på olika afstånd från hvarandra, 
stundom med långa mellanrum, stundom följande tätt på 
hvarandra. Ofta synas de i angränsande interseptala loculi 
sitta midt för hvarandra, men lika ofta ligga de på olika 
höjd inom dessa. 
Pl. 1, fig. 12 visar sidoytan af ett septum; den är ritad 
efter en afgjutning i vax på stenkärnan af en loculus. Det 
ursprungliga septum hade tydligtvis bågformigt böjda, tvär- 
gående veck, på hvilkas ryggar funnos vertikalt stälda, list- 
formade upphöjningar, skilda af fördjupningar eller möjligen 
verkliga porer genom septum. 
Sclerenchymets periferiska partier bildade en spongiös 
eller lakunös väfnad (pl. 1, fig. & och 10), hvars maskor hade 
en högst oregelbunden och vexlande form. Det är denna 
bildning, uppkommen derigenom, att »septas yttre ändar upp- 
lösa sig i ett antal slingrande och hopvridna lameller», som 
professor LINDSTRÖM ? beskrifver från gruppen Perforata under 
a 
1 Monogr. of the British foss. Corals, Paleontograph. Society, London 
1866, pag. 61. 
> F. Vv. RICHTHOFEN, China, Bd 4, Berlin 1883, pag. 59. 
