12 MOBERG, IAKTTAGELSER FRÄN EN GEOLOGISK RESA. 



riinuau vid Kullemölla antrilftade lagren) är ännu föga mer 

 kändt än just dess läge närmast under Westphalicakritan. 

 liland de ur qvarnrännan uppbrutne blocken har jag dock an- 

 träfiat en större, starkt klubbformig Actinocamax, hvilken dock 

 var alltför illa medfaren att kunna närmare bestämmas. Af 

 kände Belemniter tyckes den mest likna Act. mainmillatus. 

 Huruvida den verkligen ursprungligen tillhört lag med Act. 

 vems, kan jag dock ej med visshet påstå, då fossilet anträffa- 

 des, fritt från vidhäftande bergart. Emellertid synes det ej 

 omöjligt att äfven på denna nivå mer än en Belemnitart kan 

 anträffas. 



I allmänhet synas våra kritaflagringar hafva fortgått tem- 

 ligen jemt, åtminstone finnes mig veterligt ej mer än på ett 

 ställe en större lucka i lagerföljden. Detta är i området To- 

 sterup-Ködmölla, hvarest det synes som skulle lag med Act. 

 (jranulatus f. quadrata saknas, under det att de närmast äldre 

 såväl som de närmast yngre der anträffats; fullt konstateradt 

 kan det emellertid ännu ej sägas vara. Lagerförhållandena här 

 tyckas dock angifva en just under denna tid försiggången nivå- 

 förändring, genom hvilken en förskjutning af lagets gränser 

 lätt kunde förklaras; i alla händelser måste Quadratakritan här 

 vara af obetydlig mägtighet, så framt den ej såsom ofvan 

 antydts helt och hållet saknas. Hvad särskildt beträffar om- 

 rådet KuUemölla-Eriksdal, kan väl Quadratakritan här knappast 

 sägas anstå, åtminstone ej i dess normala utveckling, enär just 

 det fossil, som skulle vara det för denna karakteristiska ej finnes 

 i dess typiska form. 



Ofver hufvud tag-et t vekes sistnämda område nästan ha 

 utgjort en plats der, antagligen under medverkan af gynsamma 

 omständigheter, Belemnitfaunan kunnat framvisa alla möjliga 

 former af Granulatatypen, såväl som dess gränsformer till öfriga 

 var öfre kritas Belemniter. Eedan vid mitt första studium af 

 de härifrån föreliggande Belemniterna, började den tanken 

 tvinga sig på mig, att emellan dera alla förefunnes en viss 

 frändskap, som yppat sig i en fortgående utveckling, hvar- 

 igenom just de olika fixerbara arterna framgått som extrema 

 former. Jag hade dock för få bevis, att jag skulle vågat mig 

 försöka att så att säga uppgöra ett stamträd för dessa olika arter. 

 Särskildt syntes det mig ock egendomligt, att Actinocamax 

 rems föreföll så fullkomlio;t oberörd af den hos de öfriga 

 Belemniterna så märkbara föränderligheten. Efter det jag dock 



