BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANUL. BAND 12. AFD. IV. N:0 5. O 



väggar, hade behof af en dylik artvana. Af stort intresse vore 

 det således att iakttaga artens bygnadssätt såväl i omålade 

 sråa vägfffar som i trädstammar. Mot detta mitt försök att 

 förklara lockets rödfärgning talar en, som det kan synas, obe- 

 tydlig omständighet, som dock ej torde få lemnas obeaktad, 

 utan fastmer är af stor betydelse. Hvarföre finnes ett lager 

 af vanlig; m-å trämassa mellan leran och det rödfärgade lagret? 

 Har detta mellanlager en praktisk eller historisk betydelse 

 eller bådadera? Den tanken vill nämligen gerna tränga sig 

 fram, att hela den trelagrade yttre proppen är uttrycket för 

 en artvanas utveckling, på en gång vittnande om ärftlighetens 

 konserverande och utvecklingens förändrande makt. Det är 

 nämligen bekant, att de flesta solitära getingar bygga sina 

 bon i lera, och att de, som bygga i andra ämnen, dock till- 

 stänoa sina rör med lera. Detta synes tala för, att alla ur- 

 sprungligen haft till artvana att bygga i jord och lera. När 

 nu några funno det fördelaktigare att bygga i trä var dock 

 den gamla artvanan nog mägtig (möjligen tillkommo praktiska 

 skäl) att förmå dem att fortfarande använda lera såsom mellan- 

 väggar och proppar. På denna ståndpunkt står Lionotus pube- 

 scens Thoms. Andra gingo längre. För att göra mynningen 

 mera lik omgifningen använde de trämassa utanpå det yttersta 

 lerlagret. Till det inre lagret och de inre väggarne använde 

 de fortfarande enlisft möderneärfd sed leran. O. murarius L. 

 finner slutligen ej ens trämassan fullt lik omgifningen utan 

 belägger densamma med ett lager, som fullt motsvarar om- 

 gifningens utseende. Detta vore en historisk tolkning af loc- 

 kets bygnad. 



Har lockets bygnad blott en praktisk betydelse, ter sig 

 saken något annorlunda. I så fall måste man antaga, att ge- 

 tingen till de inre väggarne och till lockets inre del använder 

 lera, emedan den är lättare tillgäna-lig lättare att bearbeta 

 eller bättre uppfyller det ändamål, som med väggarne afses. 

 Mellanlagret af trämassa skulle då kunna förklaras såsom en 

 nödvändig och behöflig mellanlänk mellan de röda spånorna 

 och leran; ty om leran lades ända ut så, att det rödfärgade 

 lagret lades omedelbart på leran, skulle antagligen leran vara 

 svårare att väl täcka, och således flere röda spånor behöfvas, 

 h vilket skulle försvåra arbetet i hög grad, dels sutte det tunna 

 röda lagret måhända mycket sämre fast i detta fall. Under 

 denna förutsättning får således mellanlagret ingen annan be- 



