BIHANGTILL K. sv. VET.-AKAl). HAXDL. BAND. 13. AFD. lY. N:0 2. 27 



7. Hyalcea injlexa Lesueur. 



Af denna art eger museet ett ej obetydliot material, som 

 i afseende på den geografiska utbredningen erbjuder ett och 

 annat af intresse. 



Boas har såsom tvenne varieteter, lortga och lata, under 

 inflexa sammanfattat de förut såsom skilda arter hållna injie.ra 

 och labiata, på grund af den serie öfvergångar, han funnit 

 mellan dessa två former. Han framhåller (1. c. p. 124), att 

 det stundom är hardt når omöjligt att med bestämdhet afgöra, 

 till hvilken af varieteterna de föreliggande exemplaren skola 

 hänföras, i det att de karakterer, som känneteckna typiska 

 exemplar af de båda varieteterna, och genom hvilka dessa 

 senare med lätthet särskiljas, i flera fall icke alls lemna någon 

 ledning. Den mest hållbara karakteren vid särskiljandet af 

 sådana omtvistade exemplar är otvifvelaktigt den som hemta? 

 från ryggkölen. Jag har i afseende på denna fråga närmare 

 granskat större delen af här föreliggande material och vill i 

 korthet redogöra för det resultat, hvartill jag kommit. Boas 

 säger på tal om ryggkölen, att »der gifves Exemplarer af Yar. 

 longa, som kun havde den meget svagt antydet, medens man 

 paa den anden Side trefter Exempl. af var. lata med tydlige 

 Spor af den». (1. c. p. 124). Såvidt jag kunnat finna, kan man 

 närmare än livad BoAS gjort precisera de olikheter, som denna 

 »karakter» i det ena och det andra fallet erbjuder. — Det är 

 sålunda endast hos var. lonc/a, som det på skalets ryggsida upp- 

 träder en verklig köl af tydlig hredd, och denna börjar alltid 

 inne på sjelfva skalets »kropp» ^), ofta så långt tillbaka som i 

 srad med sidotornarna; denna köl är baktill smalare samt till- 

 tar så småningom i bredd framöfver skalets öfverläpp. Tydliga 

 fåror iakttao-es alltid på sidorna om kölen utefter hela dess 

 längd. I afseende på lata deremot kan man icke tala om en 

 köl i samm.a mening som hos longa, i det att inga spår till 

 någonting dylikt uppträda på sjelfva »kroppen»; lios denna 

 form är det endast öfverläppen, som på sin öfversida eger en 

 tydligt af satt, skarp midtlist, hvilken tar sin början vid eller i 

 närheten af gränsen till »kroppen» och tilltar i tydlighet framåt 

 öfverläppens främre kant. Såvidt jag kunnat finna af det jem- 

 förelsevis ej obetydliga material, jag haft till undersökning bör 

 denna olikhet i skalets byggnad i fråga om eljest omtvistade 

 exemplar vara den bestämmande. 



') Räknadt till insnörningen, der öfverläppen tar sin början. 



