278 



tmave uhelnate hmoty (nigrescentes), jine obema polovinami svymi 

 srustaji (coalescentes) atd. 



Anaptychus jest z jedineho kusu, tenky, rohovito-vapenaty, 

 na zevnejsek slabe vyklenuty a na ut'atem kraji slabs vykrojeny. 

 Vysvetleni o uceli techto desek podana byla mnoha; pravde nej- 

 podobnejsi jest ono, kter6 desky ty za vfcka povazuje, jimiz ustf 

 skofapky bylo uzavirano. V mnohych nalezistfch svrchnfho jur- 

 sk6ho a zpodniho kfidoveho utvaru vyskytuje se mnozstvi tako- 

 vychto desek, kdezto skofapek ammonitovych zde nenalezeno; 

 zda se, ze bud' byly rozruseny sestavajice z cisteho aragonitu bez 

 vrstvy rohovite, bud' vodou odplaveny. 



Skofapky ammonoid pro caste vyskytovani a typicky svuj 

 tvar neusly pozornosti lidske jiz v davnoveku a casto nalezajf se 

 v praehistorickych hrobech mezi sperky. Pokud se soustavn6ho 

 popisu jich tyce, tu podali Cuvier 1817, Schweigger 1820 

 a Lamarck 1822 prvni pokusy soustavy, do niz fadili jen ne- 

 patrny pocet tvaru, tehda znamych Denis Mont fort, So- 

 werby a Parkinson rozmnozili pocet ten znacne. De Haan 

 prvni roztfid'oval hlavonozce v Nautilea, Goniatitea aAmmonitea; 

 Buch na zaklade teto myslenky vypracoval potom podrobny 

 narys soustavy. DalSi pozorovatele d'Orbigny, Pictet, Quen- 

 stedt, Hauer, Oppel aj. popsali mnozstvi novych tvaru. Az 

 dosud bylo uzivano souborneho jmena Ammonites a velike mnozstvi 

 druhu bylo seskupovano do zvlastnich sekci. R 1865 E. Suess 

 upozornil na nektere dulezite znaky, na nez se pfi popisovani 

 druhu dosud patficny zfetel nebral, jako tvar obusti, rozmery 

 komurky pro zvife a j. v a navrhl, aby znaky jednotlivych sekci 

 povazovany byly za znaky rodove a aby sekce oznaceny byly 

 jmeny rodovymi. Na tomto novem zaklade pracovali pak Bayle, 

 Mojsisovics, Zittel, Laube a j. 



O vyvoji a pfibuzenskych vztazich pracovali W a agen 

 a Neumayr, ktefi dokazali, ze rodove ammonitu tvoff gene- 

 tickou fadu vyvojovou a ze povstali jedni z druhych. Sledovali 

 casove rozdeleni pfibuznych rodu, jak ve vrstvach se vyskytuji 

 a snazili se pfesne ustanoviti dobu, kdy nastaly u typu znacnejsi 

 zmeny ve znacich. Tim urcili jednotlivym celedim i rodum pfi- 

 rozene hranice a zaroven zamezili, aby tvary sobe sice podobne, 

 ale dlouhou casovou mezerou od sebe oddalene a tudiz zajiste 

 i geneticky od sebe velmi vzdalene, nebyly kladeny do stejnych rodu- 





