iiejlqiJŠíin ziiaJceiii této skupiny. Svá pozorování uložil v obsáhlé 

 )>ráci, která však, aČ téměř zcela hotova, zůstala v rukopise. 



Z tohoto nanejvyře stručného přehledu Mrázkovy vědecké 

 èuîuosti vidíme, jak byla olisáhlá a zároveň nyní snadno poclif)- 

 píine Mrázkovu velkou znalosl všech oborů zoologie i všeobecné 

 hií>l(!í.;ie a jeho sei'iolüsL liohužel, předčasná smrt způsobila, že 

 odešel příliš brzo, dříve, než niohl vydati svá velká, životní díla. 

 Je to předně učebnice \.se()bíci]é biologie a zoologie, tolik očeká- 

 vaná naším sUidemstvem, nacházející se částečně již v rukopisu. 

 Pak je to téměř iiphiě hotové obsáhlé dílo o architektonice těla 

 živočišného (promorplioiogie), dílo, v němž uložil Mrázek své ná- 

 zory vědecké i filosofické. Rovněž léměř hotová »Mikroskopická 

 tecluiika Ivoří silný svazek několika set hustě popsaných stránek. 



Jako člověka můžeme proí. Mrázka charakterisovati krátce, 

 ale význnčně: byl idealistou vyznamenávajícím se ohromnou — 

 snad až přílišnou skromností. Tísnil se i se svými žáky ve dvf>u 

 nevelikých mísmoslech n stav se chefem ústavu, bez okolků - 

 jakoby vše bylo samozřejmé — věnoval ohromnou svoji knihovnu 

 i »ve přístroje, oboje pořízené z vlastních prostředku, zoologic- 

 kému ústavu. Zřídil a širší veřejnosti otevřel bohaté ústavni akvá- 

 rium. Pod chladným, někdv snad i drsným zevnějškem jeho bilo 

 však zlaté a měkké srdce. Pohleďme jen, s jaikou ochotou otevřel 

 laboratoře svého ústavu ruskému studentstvu a ruskýn) ]>rofeso- 

 růnt, ač stěží naši čeští sUidenli nalézali zde dostatek místa! 

 A jistě \'šichni jeho žáci v/jK.niínají krásnýth jeh(j zo >S;»g!cUých 

 konversací i exkursí; zvláště exkurse v posledních léttcli konané 

 vyznamenávaly se rozmanitostí a prof. Mrázek svou id/lonnlostf 

 a veselostí byl jejich síředem. 



A pohleďme, jakých zásluh získal si o naši Společnost! Ihned, 

 jakmile se stal iidiitelem zoologického ústavu a přikročil k jeho 

 reorganisaci, s ochotfHi propůjčil Společnosli prostrannou mísl- 

 nost svého ústaxu, aby iu mohla mnístniti svou rychle vzrůstající 

 knihovnu a aby tu inohl*» — pokud ovšem místo stačí — členové 

 -Společnasti praoovaiti. A nejen lo, propůjčil Společnosti vlaistní 

 svoje regály, které vyprázdnil, darovav svou knihovnu úsfaivu. Tak 

 se stalo, že nyní veškeré četné časopisy Společno.sti jsou pohodlně 

 a přehledně srovnány a lehce přístupny. Pamatuji se, jak sám ra- 

 dou i rukou byl nám nápomocen při pořádání knihovny, jak 

 staral se o výměnu našeho časopisu s cizin(ni; pamatuji se, jak 

 několikráte sám litoval, že nemůže poskytnouti Sípolečnosti ještě 

 v íoe místa v ústavě beztidi již hodně stísněném. 



Tento muž odešel; odešel, nerozloučiv se s námi, kteří jsme 

 slále takřka byli kolem něho shromážděni a měli tak příležitost 

 seznati jeho trochu příliš v sebe uzavřenou povahu. Odešel, zmi- 

 zel, ale jeho práce, jeho jméno zůstane; tvoří pevný, trvalý pomník. 



Í10 



