hodlá své sbírky darovati do Madridu. Přímým dotazům vždy se uhnul. Když 

 jsem jednou prohlížel ty nádherné sbírky, uložené ve čtrnácti velkých skříních, 

 z nichž některé samy jsou dílem uměleckým, tu mi uklouzl před Kheilem po- 

 vzdech — »jestliže tohle vše jednou dostane se do ciziny, tož bude to národní 

 neštěstí . . .« Kheil se usmál, avšak neřekl ničeho. 



Tím větší ])řekvapení čekalo nás po jeho smrti: Kheil odkázal veškeré 

 sbírky i entomologickou knihovnu Národnímu Museu. 



Kheil byl snad podivín. Zabrán do své práce a do svých vážných studií, 

 přítel Vrchlického, zanechavší v rukopise celou rukověť dramatického písem- 

 nictví španělského, vášnivý entomolog a obětavý paedagog-, hledal vždy odstup 

 od nechápajícího vysuiěvačného davu. Na sbírkách umístil Horácovo credo Ří- 

 mana: Odi profauiim voJgus et arceo . . . Zdá se, že časem tento odstup se zvětšil 

 více, nož Kheilovi bylo milo. Kheil se svými plány a myšlenkami byl vždy více 

 a více sám . . . 



Snad proto byl tak vděčen za každý projev opravdové úcty a hřejivého 

 přátehtví. Pod korou nepřístupného učence byl citlivý, v hloubi duše vícekráte 

 osudem i lidmi zraněný, zatrpklý člověk. Budeme naň vždy vzpomínati s úctou. 

 V této zemi nenarodí se mnoho lidí jebo druhu. To nejbolestnější jest skuteč- 

 nost, že když takoví pracovníci odcházejí — kdo je zastoupí, kde je za ně 

 náhrada? 



Dalším naším zemřelým je Jan Šlrof. zoologický praeparátor Národního 

 Musea; *1 865. t 13. X. 1923. Byl to umělec taxiderm'ista. 



Během dvaatřicetileté práce vytvořil z velké části zoologický materiál 

 sbírek Xáiodního ]\íusea. Byl příbuzným zvěčnělého cestovatele Dra. Emila Ho- 

 luba a s tímto přestěhoval svého času jeho pověstnou africkou výstavu do Prahy. 

 By] znamenitým pozorovatelem přírody a dovedl vycpávati zvířata s pochopením 

 umělce. Pro svoji vlídnou, milou, tichou a beznáročnou povahu byl všeobecně 

 oblíben. V dřívějších létech nescházel nikdy na našicli občasných schůzích 

 v zemědělské radě, vždy ochotný a usměvavý. Pak dostavila se vleklá, tíživá ne- 

 moc, jež jej sklála posléze uprostřed práce. Zanechává krásnou po sobě vzpo- 

 mínku . . . 



Třetím zemřelým, o němž chci se zmíniti, je A. F. No7>fried, který zemřel 

 na počátku ledna 1924. Nebyl v poslední době naším členem, ale byl svého času 

 jedním z nejvýznamnějších entomologických pracovníků a zaslouží proto vděčné 

 vzpomínky. 



Býval důchodním v Rakovníce a zámožným níěšfanem. Entomologie, spe- 

 cielně Colccptera a to hlavně exota byla jeho vášní. Měl rozsáhlé styky — ve 

 vesel} cli clivílích říkal, že pro něj sbírá tři sta misionářů, dvacet biskupů a 

 čtyři kar<linálové — bylf ve stycích s misionářskými kongregacemi a byl za- 

 hrnován sběry z celého světa. Jeho sbírka bývala ohromná. Byl též literárně 

 činným a spisů jeho je celá knížka. Dovedl též své broučky překrásně kresliti. 

 Národní museum vděčně naň vzpomíná: tehdy, když ještě nebylo ničeho, byl to 

 Navhied a Khdl, kteří darovali to nejnutnější. 



Pak přišly zlé doby. Nonhied byl nucen své sbírky rozprodati. I část li- 

 teratury tak odešla. Já sám svého času koupil Kerremansův katalog Krasců, jenž 

 dříve patřil Noiifncdovi, s označením druhů, jež míval on ve sbírce. Musila dle 

 toho být velmi významná. Nepotřebný exotický materiál rád rozdával. Kluci 

 v okolí Rakovníka př-^kvapí leckdy »sbírkami«, kde trůní Sfernocery a Batocery 

 — vše od NorJjicda: který těch věcí míval plno bedničky. S nezdolnou energií 

 v poslední době pustil se znovu do entomologie. Ještě nedávno u mne v Museu 

 hovořil o svých plánech, stěžoval si, že válka vyhnala většinu jeho sběratelů 

 z tropů; vzpomínal na svou sbírku a na konec, když vše mi vylíčil, veškeru tu 

 krásu vykreslil skvělými barvami a dostal se až tam, že vše to dnes je v cizích 

 rukách za ])ár grošuj jež životní námahu nikdy nezaplatí — zatřpytilo se mu 

 v očích a rychle odešel. Viděl jseni jej již jen jednou od té doby a pak odešel 

 navždy. Tak odcházejí . . . 



11 '2 



