— 8 — 



(liaphanus Fischcr. (C. Bradi/i m. i '". Kaiifmanni Uljanin pripadaju dvojbenim 

 vrstama). 



Šoštarićev opis ziibića na stanovitim Slancima prednjih antena (\ fuscus-a, 

 ne slaže se točno sa slikom njihovom, jer se u opisu govori o „vijencu zubića" 

 a na slici su naznačeni samo redovi, koji ne tvore vijenaca. Po opisu ne bi zu- 

 bići dolazili na 12. članku, dok na slici i ovaj članak ima zubiće. Isti __ članak 

 ima na slici „Sinneskolben", po čemu je već Schmeil razabrao, da se Soštarić 

 kod crtanja te slike služio vrstom C. albidus, a ne (\ fusciis, budući da ova po- 

 sljednja vrsta na istom članku ima samo malen „Sinneshaar". 



Naši primjerci vrste C. albidus Jurine (iz maksimirskog ribnjaka) imadu 

 gore spomenute zubiće na 8., 9., 10., 12., 13. i 14. članku prvih antena. „Sinnes- 

 kolben" na 12. članku bio je osobito dobro razvijen. 



Canthocamptus staphylinus Jurine. 



Šoštarićev oblik, opisan pod imenom: Canthocamptus minutns O. F. Miiller^^, 

 za koji on sam izrijekom kaže, da so ne podudara sa Clausovom sasvim različ- 

 nom, kao C. minutus opisanom vrstom, navodi^ Schmeil kao sinonim od vrste 

 C. sfaphijlinus Jurine^*', premda pripadnost Šoštarićeva oblika ovoj posljednjoj 

 vrsti ne može definitivno uglaviti poradi nepoznavanja hrvatskog teksta Šoštari- 

 ćeva opisa. S t e u e r, koji se služio njemačkim prijevodom toga teksta, daje 

 Šoštarićevu obliku također ime: C. Staphi/linus Jurine ^^, ali dodaje, da se na 

 osnovi Šoštarićeve dijagnoze ne može sa sigurnošću odlučiti, je li se zaista radi 

 o vrsti C. staphylinus. 



Car navodi bez primjedbe Šoštarićev oblik kao Canthocamptus staphi/Unus 

 Jurine, a toga ću se držati i ja, s obzirom na Šoštarićev opis (str. 181. — 182.) i 

 na dijagnozu na str. 179. 



Soštarić je tu vrstu našao i u okolini Zagreba (Svabica 1885. Pokraj kar- 

 lovačke pruge 12. 9. 1885., Tuškanac 26. 4. 1888.) ; ja sam je našao u Maksi- 

 miru u jednoj bari na livadi, na koju je bila napuštena voda. Moji primjerci 

 podudaraju se potpuno sa Schmeilovina opisom za Canthocaniptus staphylinus 

 Jurine. 



Canthocamptus minutus Claus. 



Taj je oblik našao Car među ostalima u okolini Zagreba (maksimirski 

 ribnjak R I.) ; ja sam ga našao također u maksimirskom perivoju u ribnjaku II. 

 Moj primjerak po svojim dvozupčanim bodljama („zweispitzige Dorne"), kojima 

 je urešena „Analklappe", kao i po svem ostalom, podudara se potpuno sa Schmei- 

 lovim^^ opisom. Jedino Schmeilov navod, da broj dvozupčanih bodlja iznosi re- 

 dovno sedam, ne pristaje sasvim uz naš oblik, kod kojeg ima po 9 takovih 

 bodlja. I u materijalu, što sam ga u većem broju mogao sabrati u okolini 

 Hirschberga u Češkoj (u „Grossteich-u" i „Poselteich-u"), našao sam po 8, pače 

 i po 11 dvozupčanih bodlja na rubu „Analklappe". 



Po Schmeilu predstavljaju te dvozupčane bodlje sekundarnu tvorbu, nastalu 

 srašćivanjem (Verschmelzung) susjednih bodlja, kojima su vršci ostali samostalni. 

 Na Schmeilovoj slici tih dvozupčanih bodlja (tabla II., slika 1.) vidi se, da 

 brazda po sredini bodlje teče neprekidno od slobodnih krajeva do ruba „Anal- 

 klappe" pa da se dubljina te brazde ne mijenja naglo. Isto takove brazde imadu 

 na svojim dvozupčanim bodljama i primjerci iz zagrebačke okoline, dok na 

 onima iz Češke izgleda brazda drukčije i to tako, da u blizini slobodnih zubaca 

 nije najdublja, nego najplića; tako brazda na tome mjestu izgleda (barem pri- 

 vidno) prekinuta, kao da su se dva prvobitno slobodna susjedna zupca potpuno 

 među sobom srasla. Istom dalje prema rubu „Analklappe" produbljuje se brazda 

 najprije na tim dvozupčanim bodljama, a onda svršava onako, kaošto to prika- 

 zuje i Schmeilova slika. 



